П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/15755/25 Головуюча суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
15 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, у збільшеному до 100 000 грн розмірі пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або заходах за періоди з 01 серпня до 31 серпня 2022 року, з 01 вересня до 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня до 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада до 13 листопада 2022 року та з 15 листопада до 30 листопада 2022 року; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вказану винагороду з урахуванням проведених виплат; 
- нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у спірний період позивач, перебуваючи у службовому відрядженні та в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 , безпосередньо брав участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за періоди з 01 серпня до 31 серпня 2022 року, з 01 вересня до 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня до 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада до 13 листопада 2022 року та з 15 листопада до 30 листопада 2022 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди за зазначені періоди в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях і заходах, з урахуванням проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що безпосередня участь позивача у бойових діях або заходах у спірні періоди підтверджена довідкою, складеною військовою частиною НОМЕР_2 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у справі №620/8883/23. Довідка містить відомості про періоди участі позивача та документи, на підставі яких її складено.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Не погодившись із рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Апелянт зазначає, що у спірний період військова частина НОМЕР_2 не надсилала щомісячно до військової частини НОМЕР_1 довідки за формою, наведеною в додатку 2 до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30 липня 2022 року №392-АГ.
На переконання відповідача, довідка, направлена військовою частиною НОМЕР_2 у листопаді 2024 року, не є достатньою підставою для виплати винагороди, оскільки в ній не наведено відомостей із журналу бойових дій. Крім того, за результатами перевірки журналів службово-бойових дій військової частини НОМЕР_1 відповідних записів щодо позивача не виявлено.
Апелянт також посилається на те, що на час надходження довідки позивач уже був переведений до військової частини НОМЕР_2 , а тому військова частина НОМЕР_1 не мала підстав видавати наказ про виплату йому винагороди.
Окремо відповідач заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх документально не підтвердженими та неспівмірними зі складністю справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що довідка військової частини НОМЕР_2 видана на підставі бойових розпоряджень і рапортів командира підрозділу та підтверджує безпосередню участь позивача у відповідних діях і заходах.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 07 квітня 2022 року № 5-вв ОСОБА_1 направлено з 07 квітня 2022 року у службове відрядження до НОМЕР_4 прикордонного загону для участі у відповідних заходах. Підставою для відрядження визначено бойове розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02 квітня 2022 року № 56-Т. 
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 від 02 березня 2023 року № 5125 ОСОБА_1 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів із захисту національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей у такі періоди: з 01 серпня до 31 серпня 2022 року, з 01 вересня до 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня до 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада до 30 листопада 2022 року, з 01 грудня до 08 грудня 2022 року та з 21 грудня до 31 грудня 2022 року. 
Зазначену довідку видано на підставі бойового розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02 квітня 2022 року № 56 із відповідним грифом обмеження доступу. 
З огляду на викладене позивач вважає, що набув право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, у розмірі до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у відповідних діях та заходах протягом зазначених періодів. 
Оскільки відповідач не здійснив нарахування та виплату додаткової винагороди в належному розмірі, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено державні гарантії щодо достатнього матеріального, грошового та інших видів забезпечення військовослужбовців.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 у редакції, чинній у спірний період, передбачено, що військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
Виплата винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
На виконання постанови №168 Адміністрацією Державної прикордонної служби України видано наказ від 30 липня 2022 року №392-АГ, який застосовувався з 01 серпня 2022 року.
Пунктом 4 наказу №392-АГ передбачено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або відповідних заходах здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у бойовому наказі або бойовому розпорядженні, журналі бойових дій чи іншому передбаченому цим пунктом документі, а також рапорті (донесенні) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у виконанні бойових або спеціальних завдань.
Згідно з пунктом 11 наказу №392-АГ інформація про відряджених військовослужбовців і дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах подається начальниками органів Держприкордонслужби до органів, у яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною в додатку 2 до цього наказу.
Судом установлено, що наказом начальника військової частини НОМЕР_1 від 07 квітня 2022 року №5-вв позивача направлено у службове відрядження до оперативного угруповання військ на підставі бойового розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02 квітня 2022 року №56-Т.
У спірний період позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебував на її фінансовому забезпеченні, однак виконував завдання у службовому відрядженні в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 .
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі №620/8883/23, з урахуванням змін, внесених постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2024 року встановлено наявність у військової частини НОМЕР_2 обов`язку скласти та направити військовій частині НОМЕР_1 списки стосовно позивача за визначені судом періоди. На виконання цього рішення військова частина НОМЕР_2 склала і направила відповідну інформацію. Тому військова частина НОМЕР_1 не вправі фактично ставити під сумнів результат виконання судового рішення лише з мотивів незазначення в отриманому документі окремого реквізиту, не надавши доказів недостовірності відображених у ньому відомостей.
Довідку складено на підставі бойового розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02 квітня 2022 року №56-Т, бойового розпорядження військової частини НОМЕР_2 від 09 квітня 2022 року №978/окп та рапортів коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування від 01 грудня 2022 року.
Таким чином, довідка містить відомості про конкретні періоди участі позивача та про документи, на підставі яких уповноважений командир підтвердив таку участь.
У постанові від 21 березня 2024 року у справі №560/3141/23 Верховний Суд зазначив, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або відповідних заходах є довідка керівника органу військового управління чи командира військової частини, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
За зміст такої довідки відповідає уповноважений командир, який її видав. Якщо довідка підписана уповноваженим командиром, презюмується, що він перевірив наявність документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця. Її зміст може бути поставлений під сумнів за наявності доказів недобросовісного або зловмисного спотворення відомостей про реальну участь військовослужбовця у бойових діях чи заходах.
Відсутність відомостей про позивача у журналах службово-бойових дій військової частини НОМЕР_1 не спростовує отриманої від військової частини НОМЕР_2 інформації, оскільки у спірний період позивач виконував завдання не в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 , а перебував в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 . Саме командир останньої був уповноважений підтвердити періоди участі відрядженого військовослужбовця у бойових діях або відповідних заходах.
Крім того, довідка складена не з власної ініціативи позивача, а на виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Її ненадання військовою частиною НОМЕР_2 у строки, передбачені пунктом 11 наказу №392-АГ, не може позбавити позивача права на гарантовану постановою №168 виплату після того, як необхідну інформацію було складено та направлено належному органу.
Організаційні недоліки у веденні документів або несвоєчасний обмін інформацією між військовими частинами є обставинами, що перебувають поза межами волі військовослужбовця. Покладення на нього негативних наслідків таких недоліків суперечило б змісту державної гарантії, установленої постановою №168.
Доводи апелянта про те, що довідка не містить посилання саме на журнал бойових дій, не змінюють результату розгляду справи. 
Пункт 4 наказу № 392-АГ регламентує джерела інформації, на підставі яких уповноважений командир складає підтверджувальні документи. Водночас відповідач як орган, у якому позивач перебував на фінансовому забезпеченні, не наділений повноваженнями підміняти командира частини, в оперативному підпорядкуванні якої виконував завдання позивач, та самостійно переоцінювати достовірність виданої ним довідки без належних доказів її недостовірності.
Необґрунтованими є й посилання апелянта на судові рішення в інших справах, у яких відмовлено в задоволенні подібних позовів. На відміну від наведених відповідачем справ, у цій справі після набрання законної сили судовим рішенням у справі №620/8883/23 військова частина НОМЕР_2 склала та направила відповідачу довідку із зазначенням конкретних періодів участі позивача та документів, на підставі яких її видано. Тому фактичні обставини цих справ не є тотожними.
Колегія суддів також відхиляє довід про відсутність у військової частини НОМЕР_1 повноважень здійснити виплату після переведення позивача до іншої військової частини.
У спірний період позивач проходив службу та перебував на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 . Саме відповідач здійснював виплату йому грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі до 30 000 грн, а за 14 листопада 2022 року — винагороди у збільшеному розмірі. Наступне переведення позивача до іншого місця служби не припиняє обов`язку військової частини НОМЕР_1 провести належний розрахунок за період, протягом якого військовослужбовець перебував на її фінансовому забезпеченні.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статей 134, 139 КАС України розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про її надання та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення.
На підтвердження витрат позивач надав договір про надання правничої допомоги від 15 серпня 2025 року №401 та акт виконаних робіт від 03 листопада 2025 року. Заявлений до відшкодування розмір витрат становив 12 000 грн.
Суд першої інстанції врахував характер спору, обсяг матеріалів справи, зміст підготовлених представником процесуальних документів, розгляд справи без виклику сторін, заперечення відповідача та часткове задоволення позову і зменшив суму відшкодування до 5 000 грн.
Посилання апелянта на шаблонний характер позову ґрунтуються на припущеннях та не спростовують факту надання позивачу професійної правничої допомоги. Визначений судом розмір відшкодування відповідає критеріям реальності, необхідності та розумності, а тому підстав для його скасування або додаткового зменшення колегія суддів не встановила.
Стосовно заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів ураховує, що у відзиві одночасно зазначено різні суми гонорару — 6 000 та 7 000 грн, а також наведено попередній розрахунок можливих поштових витрат приблизно 500 грн. Тобто, наявні матеріали не містять достатнього обсягу доказів для визначення суми, яка підлягає стягненню.
За відсутності однозначного розрахунку остаточно заявленої суми та належного обґрунтування обсягу виконаних саме в апеляційному провадженні робіт підстав для її стягнення цією постановою немає. 
Інші доводи апеляційної скарги повторюють позицію відповідача, викладену в суді першої інстанції, та не спростовують обставин, установлених судом, і висновків щодо застосування норм матеріального права.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Сушко О.О.    Яремчук К.О.