справа № 209/3689/25
провадження № 2/208/2134/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді - Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання - Якимчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 209/3689/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до Дніпровського районного суду міста Кам`янського з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 04.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06481-05/24.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
21.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 21102024.
Відповідно до реєстру боржників від 21.10.2024 року до Договору факторингу № 21102024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 19892,20 грн, з яких:
- 7305 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 9862,20 грн сума заборгованості за відсотками;
- 2725 грн сума заборгованості штрафними санкціями.
02.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних фінансів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 79987378.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
14.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21.
Відповідно до реєстру боржників № 36 вд 28.10.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 15615 грн, з яких:
- 9000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 2241 грн сума заборгованості за відсотками;
- 4374 грн сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою.
25.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7825462.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
28.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 28032025.
Відповідно до реєстру боржників № 1 від 28.03.2025 року до Договору факторингу № 14/06/21, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 25391,49 грн, з яких:
- 6917,50 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 12243,99 грн сума заборгованості за відсотками;
- 6230 грн сума заборгованості за пенею, штрафами
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 60898,69 грн
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського вказану цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Заводського районного суду міста Кам`янського.
Ухвалою суду від 05.09.2025 року відкрито провадження у справі № 209/3689/25 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.
25.01.2026 року від представника відповідача Мусаєвої Ю.В. надійшла заява про вступ у справу в якості представника.
29.04.2026 року та 05.06.2026 року від представника відповідача надходили клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведеннями між сторонами переговорів щодо врегулювання спору.
05.06.2026 року від представника позивача надійшла заява в якій представник відповідача зазначив про те, що що ОСОБА_1 не вносила кошти на добровільне погашення заборгованості, а також станом на 05 червня 2026 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ОСОБА_1 не укладено жодної мирової угоди та не має домовленості щодо погашення заборгованості. У зв`язку з вищевикладеним, просять суд розглянути справу № 209/3689/25 та винести рішення. Просить справу розглянути без їх участі.
Відповідач правом на надання відзиву не скористалась, хоча 06.10.2025 року подавала суду заяву про поновлення строку на подання відзиву.
У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином представник позивача та представник відповідача мають зареєстровані особисті кабінети в Електронному суді, повістки отримали 27.06.2026, що підтверджується довідками.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Щодо кредитного договору № 06481-05/2024.
Судом встановлено, що 04 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 06481-05/2024.
Розділом 1 договору визначено його предмет. Відповідно до пункту 1.1 договору ТОВ «Аванс Кредит» надало ОСОБА_1 фінансовий кредит у розмірі 100 900,00 грн на умовах строковості, повернення та платності, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором.
Кредит надано строком на 120 днів. Дата видачі кредиту — 04 травня 2024 року, а кінцева дата погашення — 31 серпня 2024 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 1,5 % та застосовується протягом строку кредитування.
Згідно з пунктом 1.6 договору кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті України шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта, у тому числі з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.
Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором W2432. Також позивачем надано додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту — графік погашення платежів, а також паспорт споживчого кредиту, які також підписані ОСОБА_1 із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W2432.
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30 січня 2025 року, відповідно до якої 04 травня 2024 року о 17 год. 20 хв. товариством успішно перераховано 100 900,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 . Номер транзакції в системі IP.ua — 387635818. Призначення платежу: «Зарахування 100 900 грн на картку № НОМЕР_1 ».
21 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір факторингу № 2110-2024.
Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників, що є додатком № 2 до договору. З моменту такого переходу фактор стає кредитором щодо боржників стосовно переданої заборгованості та набуває відповідних прав вимоги.
Підписаний сторонами та скріплений печатками акт приймання-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу.
Пунктом 3.3 договору факторингу визначено ціну продажу права вимоги.
Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 2110-2024 від 21 жовтня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло відповідний реєстр боржників. У зв`язку з цим до фактора перейшли права вимоги заборгованості до зазначених у реєстрі боржників, а фактор набув статусу кредитора щодо відповідних заборгованостей.
Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 2110-2024 від 21 жовтня 2024 року до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 06481-05/2024.
Згідно із зазначеним витягом станом на дату відступлення права вимоги заборгованість ОСОБА_1 становила: 7 305,00 грн — заборгованість за основною сумою кредиту, 9 862,00 грн — заборгованість за процентами та 2 725,20 грн — заборгованість за штрафними санкціями, а всього — 19 892,20 грн.

Щодо кредитного договору № 79983378.
Судом встановлено, що 02 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перше безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики на умовах повернення позики в кінці строку № 79983378.
Відповідно до умов зазначеного договору сума позики становить 9 000,00 грн, строк позики — 30 днів, процентна ставка — 0,83 %, дата повернення позики — 01 липня 2024 року. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою становить 2,7 % за кожен день, розмір пені — 2,7 %.
Договір позики підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 02043. Крім того, позивачем надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка також підписана ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 02043.
14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Перше безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу № 14/06/21.
Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта приймання-передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком № 2 до договору. З моменту такого переходу фактор стає кредитором щодо боржників стосовно відповідної заборгованості та набуває відповідних прав вимоги.
Підписаний сторонами та скріплений печатками акт приймання-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу.
Згідно з пунктом 3.1 договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступаються за відповідним реєстром боржників, ціна продажу та одинична ціна визначаються у додаткових угодах до цього договору окремо для кожного реєстру боржників та зазначаються у відповідних реєстрах боржників.
28 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Перше безпечне агентство необхідних кредитів» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою внесено зміни до пункту 1.3 договору факторингу.
13 червня 2022 року між ТОВ «Перше безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою пункт 9.1 договору викладено в новій редакції.
Відповідно до пункту 9.1 договору факторингу в редакції додаткової угоди № 7 договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір є дійсним протягом 12 місяців з дня набрання ним чинності, але в будь-якому випадку — до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У разі якщо жодна зі сторін не направить письмового повідомлення про розірвання договору за один місяць до закінчення строку його дії, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік. В іншій частині, не зміненій додатковою угодою, сторони керуються положеннями договору факторингу.
Згідно з додатковою угодою № 42 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року сторони погодили загальну вартість та ціну продажу права вимоги за реєстром боржників № 35 від 28 жовтня 2024 року. При цьому в додатковій угоді зазначено, що фактор сплачує клієнту суму грошових коштів, яка становить відповідний відсоток від основної суми заборгованості (тіла кредиту).
Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників № 36 від 28 жовтня 2024 року за договором факторингу клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 36 від 28 жовтня 2024 року у кількості 5 184 боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників № 36 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 79983378.
Згідно із зазначеним витягом сума заборгованості ОСОБА_1 становить: 9 000,00 грн — заборгованість за основною сумою боргу; 2 241,00 грн — заборгованість за процентами; 4 374,00 грн — заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою. Загальна сума заборгованості становить 15 615,00 грн.
Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 31 березня 2025 року, відповідно до якого залишок заборгованості ОСОБА_1 за договором позики становить 15 615,00 грн.

Щодо кредитного договору № 7825462
25 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 7825462.
Відповідно до умов зазначеного договору сума кредиту становить 7 000,00 грн, строк кредитування — 360 днів. Періодичність сплати процентів визначена кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,5 % на день, знижена процентна ставка — 1,125 % на день.
Згідно з пунктом 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, у тому числі з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .
Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А4815, сформованим 25 квітня 2024 року.
Також позивачем надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А4815, сформованим 25 квітня 2024 року.
Крім того, позивачем надано паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором СН3913, сформованим 25 квітня 2024 року.
28 березня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 28032025.
Відповідно до умов договору факторингу перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2 до договору. З моменту такого переходу фактор стає кредитором щодо боржників стосовно відповідної заборгованості та набуває відповідних прав вимоги.
Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 28032025 від 28 березня 2025 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 1 від 28 березня 2025 року у кількості 3 470 боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 28032025 від 28 березня 2025 року до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 7825462.
Згідно із зазначеним витягом сума заборгованості ОСОБА_1 становить: 6 917,50 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 12 243,99 грн - заборгованість за процентами; 6 230,00 грн - заборгованість за пенею та штрафами. Загальна сума заборгованості становить 25 391,49 грн.
Крім того, позивачем долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 28 березня 2025 року по 31 березня 2025 року, відповідно до якого загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 25 391,49 грн.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205,207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресові на пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За таких обставин суд вважає, що сторонами погоджено всі істотні умови кредитних договорів, оскільки дані електронні договори містить істотні умови щодо суми кредиту, дати його видачі, строк надання коштів, розмір процентів та умови кредитування, при цьому вказані договори недійсними або неукладеними не визнавались.

Щодо набуття позивачем права вимоги за вказаними кредитними договорами суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором /частина перша статті 519 ЦК України.
За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір, за яким відступається право вимоги, з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин, тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.
У статті 1077 ЦК України закріплено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) /частина перша статті 1078 ЦК України/.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
У постанові від 16 березня 2021року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.
Тож, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що за договором факторингу відступлення права грошової вимоги здійснюється на платній основі, тобто передбачає передачу фактором клієнту грошових коштів або іншої форми фінансування в обмін на набуття права грошової вимоги до боржника.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач зазначав, що набув право вимоги за кредитними договорами внаслідок укладення договорів факторингу, а саме:
21.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 21102024;
14.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21;
28.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 28032025.
Разом із тим суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не довело належними та допустимими доказами набуття права вимоги за кредитними договорами, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.
Так, наявні в матеріалах справи копії Договору факторингу № 21102024 від 21.10.2024 року та Договору факторингу № 28032025 від 28.03.2025 року не містять усіх сторінок відповідних договорів, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити їх зміст у повному обсязі та встановити істотні умови таких правочинів, зокрема їх предмет, обсяг прав грошової вимоги, які передавалися фактору, а також порядок і умови переходу відповідних прав.
Крім того, положення наданих договорів щодо порядку проведення розрахунків не містять відомостей, які б давали можливість встановити ціну відступлення права вимоги за відповідним реєстром боржників. Відтак на підставі наданих суду документів неможливо достовірно встановити факт здійснення платного відступлення права грошової вимоги саме щодо відповідача.
Щодо переходу права вимоги за кредитним договором № 79987378 від 02.06.2024 року суд зазначає, що надана позивачем копія Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року також не містить усіх його сторінок, що не дає можливості суду встановити повний зміст договору та перевірити умови переходу права вимоги за відповідним кредитним договором.
Крім того, додаткова угода № 42 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, зокрема її пункт 4, не містить відомостей про ціну продажу права вимоги згідно з Реєстром боржників № 36.
Доказів оплати за вказаними договорами позивачем не надано, отже, не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача.
Таким чином, надані позивачем документи не дають можливості достовірно встановити, що саме за вказаними договорами факторингу до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за відповідними кредитними договорами.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Частинами першою - третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Звертаючись з позовом до суду, позивач виклав обставини, якими обґрунтовував свої позовні вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовом з поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування, просив розглянути справу у їх відсутність.
Тож, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Наявні в матеріалах справи докази не дають можливості суду достовірно з`ясувати обставини переходу права вимоги до позивача.
Згідно частини другої статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Водночас, надана позивачем неповна копія договорів факторингу не містить жодних ознак того, що вона є певним витягом з нього. Більш того, на документі міститься печатка позивача та підпис уповноваженої особи про відповідність копії оригіналу документа, що фактично не відповідає дійсності за обставин відсутності частини його сторінок.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не надав достатніх доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за кредитними договорами, укладеними між первісним кредиторами та ОСОБА_1 , а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Наведена обставина є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення з позичальника заборгованості за кредитними договороми на користь правонаступника первісного кредитора.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що реєстри боржників (реєстри прав вимоги) самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а є додатками до договору факторингу та його невід`ємними частинами.
Разом з тим, витяги з реєстру боржників не підписано та не завірено печатками сторін. Фактично є документами, що надруковані позивачем та підписані його представником, що не є ідентичним копії оригінального документа.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам.
Оскільки судом у задоволенні позовних вимог відмовлено підстав для розподілу судових витрат не надано.
Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.
Сторони по справі:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2.
Відповідач  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя             В.Г. Гречана