Справа № 199/2776/26
(2/199/3856/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

10.08.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі головуючого – судді Авраменка А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2026 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 03 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС» та відповідачем було укладено в електронній формі кредитний договір №54201963, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6500 гривень, зобов`язавшись повернути його в порядку, строки та на умовах, визначених цим кредитним договором. В подальшому на підставі договору факторингу №01092025/1 від 01 вересня 2025 року позивач набув права вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач свої кредитні зобов`язання не виконав належним чином, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість у загальному розмірі 10400 гривень, з яких: 6500 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 3900 гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 06 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою судом задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів.
Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 03 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС», як кредитодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено в електронній формі кредитний договір №54201963. За умовами вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 6500 гривень, зобов`язавшись повернути його в порядку, строки та на умовах, визначених договором. Зокрема, якщо позичальник не повернув суму кредиту після спливу останнього дня строку користування кредитом за акційним кредитом, тобто після 10 серпня 2021 року, то він сплачує проценти за весь період користування кредитом у розмірі, вказаному у пункті 3.1 договору, від суми кредиту, що не сплачена позичальником у строк користування кредитом. Відповідно до пункту 5.11.2 договору процентна ставка є фіксованою та складає 3 % на день, а пунктом 5.11.4 договору передбачено, що загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом, за умови дотримання позичальником графіку платежів, становить 7865 гривень. Також, 11 серпня 2021 року між сторонами в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором була укладена Додаткова угода № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 54201963. Вказаною додатковою угодою сторони погодили продовження строку користування кредитом до 16 серпня 2021 року включно. Одночасно сторонами підтверджено, що за період користування кредитними коштами з 03 серпня 2021 року по 11 серпня 2021 року відповідачу були нараховані проценти у сумі 1365 гривень, які підлягали сплаті на користь кредитодавця. Надалі, 16 серпня 2021 року сторони уклали ще одну Додаткову угоду № 1 до договору, якою повторно продовжили строк користування кредитом до 26 серпня 2021 року включно. Цією угодою також визначено, що за період користування кредитом з 11 серпня 2021 року по 16 серпня 2021 року відповідачу були нараховані проценти у сумі 975 гривень, які підлягали сплаті кредитодавцю. Крім того, 27 серпня 2021 року між сторонами була укладена наступна Додаткова угода № 1, відповідно до якої строк користування кредитом було продовжено до 16 вересня 2021 року включно. Умовами цієї додаткової угоди сторони погодили, що за період користування кредитними коштами з 03 серпня 2021 року по 27 серпня 2021 року відповідачу були нараховані проценти у загальному розмірі 1950 гривень, які підлягали сплаті кредитодавцю. Таким чином, з урахуванням укладених сторонами додаткових угод остаточний строк виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів був продовжений до 16 вересня 2021 року включно. Викладене підтверджується копією кредитного договору, додатками до нього та іншими письмовими доказами, наданими позивачем.
01 вересня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС», як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА», як фактором, укладено договір факторингу №01092025/1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №54201963 від 03 серпня 2021 року. Наведені обставини підтверджуються копією договору факторингу.
Із матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої договірні зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 6500 гривень. В той же час відповідач не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 10400 гривень, з яких: 6500 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 3900 гривень – заборгованість за відсотками за користування кредитом. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості.
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»).
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положеннями ст.3 ч.1 п.5 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Нормами ч.ч.3-6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Нормою ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 3 ч.1 п.п.6, 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Частинами 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Частиною 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства.
Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Положеннями ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу.
Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №54201963 від 03 серпня 2021 року, а також договором факторингу №01092025/1 від 01 вересня 2025 року, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, кредитного договору №54201963 від 03 серпня 2021 року в електронній формі, яка відповідно до закону прирівнюється до письмової. Судом також встановлено, що кредитодавець виконав свої зобов`язання у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у визначеному договором розмірі, тоді як відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Крім того, у ході розгляду справи підтверджено укладення між первісним кредитором та позивачем договору факторингу №01092025/1 від 01 вересня 2025 року, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Відтак суд дійшов висновку про належне набуття позивачем статусу нового кредитора у зобов`язанні та перехід до нього прав первісного кредитора щодо вимоги до відповідача. З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, відповідають вимогам закону, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд на підставі статей 133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 2662,40 гривень, а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 гривень, а всього 8162,40 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 207, 512-514, 516, 525, 526, 530, 601-612, 625, 626, 629, 639, 1054, 1055, 1077-1079, 1082 ЦК України, ст.ст.13, 18 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; адреса ВПО: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» (ЄДРПОУ 39493634, адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1) заборгованість за кредитним договором №54201963 від 03 серпня 2021 року станом на 01 вересня 2025 року в загальному розмірі 10400 гривень, з яких: 6500 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 3900 гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом.
У рахунок відшкодування судових витрат по справі з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; адреса ВПО: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» (ЄДРПОУ 39493634, адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1) судовий збір у розмірі 2662,40 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 гривень, а всього 8162,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко