ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1179/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 709/1743/25 Категорія: 331010000 	Шарая Л.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служба у справах дітей Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про стягнення компенсації вартості частки у спільній частковій власності,

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_4 – адвокат Білошапка Оксана Василівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката – Білошапки Оксани Василівни на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2026 року (у складі судді Шарої Л.О.) у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про стягнення компенсації вартості частки у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулися до суду із даним позовом.
В обґрунтування зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов транспортний засіб марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, колір - сірий, тип: легковий універсал В, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
06.10.2023 на підставі ст. 68 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. було видано колишній дружині ОСОБА_7 – ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям у шлюбі, а саме: автомобіль марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Крім того, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. 19.02.2024 видав свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/8 частці вищевказаного автомобіля на спільних дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
На час смерті ОСОБА_7 перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 .. Від даного шлюбу народилося двоє дітей – ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 та її малолітнім дітям, як спадкоємцям першої черги після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. 19.02.2024 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/6 частці автомобіля марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Однак, вказаний автомобіль перебуває тільки в користуванні відповідачів. Не дивлячись на те, що позивачі є власниками 3/4 частки вищевказаного автомобіля, відповідачка ОСОБА_4 відмовляється надавати його їм в користування. Автомобіль разом із ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу перебуває в одноосібному користуванні ОСОБА_4 .
Позивачі неодноразово зверталася до відповідачки ОСОБА_4 щодо надання їм в користування автомобіля з ключами та свідоцтвом про реєстрацію, а також з пропозицією визначити порядок користування даним автомобілем, однак відповідачка постійно відмовляється. 
Крім того, ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_4 із пропозицією викупити її частку спірного автомобіля та частки її дітей, однак і в цьому питанні відповідачка проявляє повну бездіяльність, проявляючи таким чином своє небажання в будь-який інший спосіб вирішити ситуацію із користуванням та володінням майном, що перебуває у спільній частковій власності.
Позивачі як співвласники спірного транспортного засобу мають право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на рівні з відповідачами. Проте, в добровільному порядку не можуть домовитися з відповідачами про порядок володіння та користування таким автомобілем, що є спільною частковою власністю сторін по справі, в силу того, що відповідачка ОСОБА_4 створює перешкоди в користуванні цим автомобілем.
Через вказані обставини, 30.03.2024 позивачами на адресу відповідача ОСОБА_4 направлявся лист-претензія у зв`язку із створенням нею перешкод в користуванні транспортним засобом, в якому позивачі просили повідомити про місцезнаходження спірного автомобіля. Відповідачка отримала даний лист 04.04.2024, але продовжує ігнорувати прохання позивачів.
Крім того, відповідачка ОСОБА_4 не повідомляє про місцезнаходження транспортного засобу через листування в месенджерах.
Як наслідок, ОСОБА_1 02.07.2024 звернулася до Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області із відповідною заявою про вчинення злочину, але ця заява залишилася без належного реагування з боку правоохоронних органів.
Відтак, позивачі позбавлені можливості користуватись спільним успадкованим майном. Це порушує право власності позивачів на майно.
Згідно з нормами ст. ст. 356, 358, 364, 367 ЦК України співвласники, мають право на поділ майна або на виплату їм грошової компенсації вартості частки у неподільній речі.
Оскільки предметом спільної власності є автомобіль, який є неподільною річчю, поділ у натурі є неможливим, а тому відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України позивачі мають право вимагати припинення свого права власності на частку у спільному майні з виплатою їм відповідної компенсації.
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку об`єкта – колісного транспортного засобу: марки/моделі - NISSAN ROGUE, тип - легковий універсал - В, рік випуску - 2008, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) – НОМЕР_2 , ринкова вартість автомобіля станом на 06.08.2025 складає 287500 грн. 
Враховуючи викладене вище, позивачі просили суд:
– стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 вартість 1/2 частки спірного автомобіля в розмірі 143750 грн, припинивши право спільної часткової власності на вказаний автомобіль позивачки та залишивши його у спільній частковій власності відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ;
– стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 1/8 частки спірного автомобіля в розмірі 35937,50 грн, припинивши право спільної часткової власності на вказаний автомобіль позивача та залишивши його у спільній частковій власності відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ;
– стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 вартість 1/8 частки спірного автомобіля в розмірі 35937,50 грн, припинивши право спільної часткової власності на вказаний автомобіль позивачки та залишивши його у спільній частковій власності відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 .
Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.02.2026 позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 143750 грн та судовий збір в розмірі 1437,50 гривень, а всього 145187,50 грн.
Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, колір - сірий, тип: легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишивши цю частку у власності ОСОБА_4 .
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/8 частки автомобіля марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 35937 грн та судовий збір в розмірі 1211,20 грн, а всього 37148,20 грн.
Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/8 частину автомобіля марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, колір - сірий, тип: легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишивши цю частку у власності ОСОБА_4 .
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/8 частки автомобіля марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 35937 грн та судовий збір в розмірі 1211,20 грн, а всього 37148,20 грн.
Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/8 частину автомобіля марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, колір - сірий, тип: легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишивши цю частку у власності ОСОБА_4 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний автомобіль фактично перебуває у користуванні відповідачки ОСОБА_4 , у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості вільно володіти та користуватися зазначеним транспортним засобом. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивачів грошових коштів як компенсації вартості їхніх часток у праві власності на спірний автомобіль із одночасним визнанням за нею права власності на відповідні частки у спірному майні.
Водночас, суд першої інстанції вважав недоцільним визнання права власності на частки у спірному автомобілі за малолітніми відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки грошова компенсація вартості відповідних часток стягується саме з відповідачки, а не з малолітніх осіб, що свідчить про припинення їх участі у праві спільної власності на спірне майно. Крім того, з урахуванням віку малолітніх відповідачів, суд дійшов висновку, що вони об`єктивно не можуть у повному обсязі реалізувати правомочності власника, зокрема щодо користування зазначеним транспортним засобом, що також підтверджує недоцільність визнання за ними права власності на частки у спірному автомобілі.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.03.2026 у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 – адвоката Білошапки О.В. про перегляд заочного рішення відмовлено.
Не погоджуючись із заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.02.2026 представник відповідача – адвокат Білошапка О.В. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний автомобіль фактично перебуває у користуванні відповідачки ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, позивачі позбавлені можливості вільно володіти та користуватися зазначеним транспортним засобом, виключно на підставі наявних в матеріалах справи скріншотах листування в мережі «Viber» та «Telegram», листі-претензії ОСОБА_1 та її повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Бориспільського РУП ГУНП в Київській області. 
Представник відповідача вважає зазначені вище документи неналежними та недостатніми доказами на підтвердження факту користування ОСОБА_4 спірним автомобілем.
Також звертає увагу на те, що відповідач перебуває за межами України і не може фізично користуватися автомобілем.
Крім того, зазначає, що суд не перевірив фінансову спроможність відповідача сплатити грошову компенсацію.
06.05.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зазначають, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Звертають увагу на те, що факт перебування відповідачки за кордоном не спростовує той факт, що автомобіль перебуває у користуванні позивачів та те, що відповідач не чинить перешкод у користуванні спірним автомобілем.
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачів, представника відповідача – адвоката Білошапку О.В., думку представника третьої особи, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 02.08.2023 Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 23).
Згідно зі свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_4 від 06.10.2023, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., позивачці ОСОБА_1 , як колишній дружині померлого ОСОБА_7 , належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: частина автомобіля марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, колір - сірий, тип: легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 24).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НТА 152164 від 19.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 211, позивач ОСОБА_2 , як син спадкодавця, є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 . Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_2 на 1/8 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. НОМЕР_1 (а.с. 25-27).
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НТА 152161 від 19.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 205, позивачка ОСОБА_2 , як донька спадкодавця, є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 . Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_2 на 1/8 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. НОМЕР_1 (а.с. 28-30).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 241, відповідачка ОСОБА_4 , як дружина спадкодавця, є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 . Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_4 на 1/12 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. НОМЕР_1 (а.с. 175, 181).
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 243, відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як син спадкодавця, є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 . Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_5 на 1/12 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. НОМЕР_1 (а.с. 176, 182).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2024, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 245, відповідачка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як донька спадкодавця, є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 . Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_6 на 1/12 частину автомобіля марки «NISSAN», р.н. НОМЕР_1 (а.с. 177, 183).
Отже, судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками автомобіля марки «NISSAN», р.н. НОМЕР_1 , а саме: ОСОБА_1 належить 1/2 частина у праві власності на автомобіль, ОСОБА_2 – 1/8 частина автомобіля, ОСОБА_2 – 1/8 частина автомобіля, ОСОБА_4 – 1/12 частина автомобіля, ОСОБА_5 – 1/12 частина автомобіля, ОСОБА_6 – 1/12 частина автомобіля.
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку об`єкта – колісного транспортного засобу: марки/моделі - NISSAN ROGUE, тип - легковий універсал - В, рік випуску - 2008, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) – НОМЕР_2 , ринкова вартість автомобіля станом на 06.08.2025 складає 287500 грн. Висновок про вартість майна складений ПП ОСОБА_9 »: (а.с. 46-96).
Провівши розрахунок, суд встановив що вартість часток позивачів у праві спільної часткової власності на спірний автомобіль марки «NISSAN», р.н. НОМЕР_1 , складає: ОСОБА_1 (1/2) – 143750 грн, ОСОБА_2 (1/8) – 35937,50 грн, ОСОБА_2 (1/8) 35937,50 грн.
30.03.2024 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через поштове відділення Укрпошта скерували на адресу відповідачки ОСОБА_4 лист-претензію з вимогою повідомити місцезнаходження автомобіля марки «NISSAN», р.н. НОМЕР_1 , та вирішити питання щодо порядку користування ним. Лист-претензію відповідачка отримала 04.04.2024 (а.с. 31-34).
Згідно із заявою про факт вчинення кримінального правопорушення від 02.07.2024, ОСОБА_1 , діючи у власних інтересах та в інтересах своїх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , зверталася до Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, у якій повідомила про вчинення стосовно неї та її дітей з боку ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 КК України (а.с. 43-44).
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною першою статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).
Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
У частині першій статті 1226 ЦК України зазначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
Виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки.
Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців.
Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-692цс16, Верховний Суд у постановах від 07.09.2022 у справі № 674/1336/17, провадження № 61-4538св22, від 02.02.2024 у справі № 524/8320/21, провадження № 61?14943св23.
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
У справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.03.2021 у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20), від 07.04.2021 у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-11187св20), від 18.05.2021 у справі № 725/3818/19 (провадження № 61-11831св20).
Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду з позовом на підставі статті 364 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 зауважувала, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоб врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою.
З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками автомобіля і не досягли згоди щодо його поділу.
Задовольняючи позовні вимоги позивача про припинення її права на частку у спільному майні зі стягненням з відповідача ОСОБА_4 грошової компенсації, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач одноособово користується спірним автомобілем та чинить позивачу перешкоди у користуванні ним, про що свідчать долучені до позовної заяви скріншотах листування в мережі «Viber» та «Telegram», лист-претензія та заява до органів поліції.
Разом з тим, стороною відповідача ОСОБА_4 до апеляційної скарги долучено відповідь Державної прикордонної служби України, з якої вбачається, що в період з 24.02.2022 по 11.03.2026 ОСОБА_4 перетинала державний кордон України 27.09.2023 на транспортному засобі «119 Київ-Хелм».
Також, з листа Державної митної служби України вбачається, що даних про перетин митного кордону транспортним засобом марки «NISSAN», модель ROGUE, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виявлено.
Водночас, відповідачем не спростовано той факт, що спірний автомобіль знаходиться у фактичному користуванні позивачів.
Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №522/16724/16 зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
Відтак, апеляційний суд зазначає, що обставинами даної справи підтверджується той факт, що сторони дійсно не досягли згоди щодо поділу майна, а позивач позбавлена можливості повноцінно реалізувати свої права співвласника.
Оцінюючи доводи скаржника про те, що стягнення грошової компенсації покладає на неї надмірний тягар, оскільки вона є непрацюючою матір`ю?одиначкою та самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.
За змістом статті 364 ЦК України право співвласника на отримання грошової компенсації вартості своєї частки замість виділу її в натурі є безумовним правом, спрямованим на припинення відносин спільної часткової власності, які стали неефективними або конфліктними.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 зазначено, що відсутність у відповідача коштів для виплати грошової компенсації за частку в майні сама по собі не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову співвласника. Норми цивільного законодавства України щодо регулювання права спільної часткової власності є універсальними та не передбачають винятків чи звільнення від обов`язків співвласника залежно від його майнового чи соціального стану. 
Платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним.
Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.
Тому хибним є посилання відповідачки про те, що стягнення на користь позивача компенсації за його частку у праві власності на майно становитиме для неї надмірний тягар, суперечитиме принципу пропорційності та порушуватиме баланс приватних інтересів.
Також, в апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_10 .
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приймає та досліджує нові докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи обґрунтував неможливість їх подання з поважних причин, що не залежали від нього.
Крім того, за змістом статті 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за клопотанням учасника справи, у якому зазначаються ім`я свідка, місце його проживання (перебування) або роботи, а також обставини, які він може підтвердити.
В обґрунтування зазначено, що після від`їзду відповідачки з дітьми за межі України, її інтереси представляла в Україні за довіреністю ОСОБА_10 , яка є очевидцем та свідком того факту, що автомобіль після смерті ОСОБА_5 перебував на відкритій стоянці, а ключі та технічний паспорт на нього були у брата померлого власника. Відповідачка домовилась з позивачами, що після отримання цього автомобіля у спільну часткову власність, вона здійснить відчуження своєї частки позивачам в рахунок грошової компенсації. ОСОБА_10 приїхала на отримання коштів, а брат привіз автомобіль для оформлення відчуження частки, однак, угода не відбулася і брат завіз автомобіль на зберігання.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані обставини не можуть бути підтверджені показаннями свідка з огляду на правила належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України).
Відтак, колегія суддів зазначає, що у задоволенні клопотанні про допит свідка в суді апеляційної інстанції слід відмовити.
Встановивши, що учасникам справи належать частки у неподільному спадковому майні, спільне користування майном є неможливим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів грошової компенсації вартості їх частки у такому майні.
Відтак, апеляційний суд не вбачає порушень судом норм процесуального та матеріального права, які б могли бути підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення – залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката – Білошапки Оксани Василівни залишити без задоволення.
Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 09 липня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.В. Карпенко