Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/246/26
Провадження № 2/689/324/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

09 липня 2026 року с-ще Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючий суддя Соловйов А.В.
за участю секретаря судового засідання Цмикайло Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Ярмолинці цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, 
Приватного підприємства «Аграрна Компанія 2004» 
про усунення перешкод у користуванні власністю, 
встановив:
До Ярмолинецького районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загальною площею 1,5982 га, кадастровий номер: 6825888400:03:020:0124, яка розташована на території колишньої Сутковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради від 11.11.2024 р.. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02.10.2024 р. № 689/1752/24 за позивачем визнано право власності на земельну ділянку площею 1,60 га, яка розташованої на території колишньої Сутковецької сільської Ради Хмельницького району (колишнього Ярмолинецького) Хмельницької області у порядку спадкування. На сьогоднішній день дана земельна ділянка перебуває в оренді. При зверненні до орендаря з вимогою розірвати вищезазначений договір оренди позивачу було відмовлено, оскільки термін дії договору оренди закінчується лише у лютому 2029 року. Також повідомлено, що згідно умов договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої сторони у тому числі у порядку спадкування не є підставою для зміни умов договору. З метою захисту своїх прав позивач подав негаторний позов про скасування державної реєстрації прав та обтяжень.
Позивач в судове засідання не з`явився. Подав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі. 
Інші учасники судового провадження в судове засідання не з`явились.
Представник ПП «Аграрна Компанія 2004» подав відзив та додаткові письмові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечив, вказав, що позивачем не доведено, що земельнаділянка із кадастровим номером: 6825888400:03:020:0124 площею 1,5982 ганалежала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватноївласності на землю Р2№872605 виданого 05.02.2004 р. на підставі рішенняСутковецької сільської ради від 26.09.2002 р. та зареєстрованого в Книзізаписів державних актів на право приватної власності на землю №692. Посилається на не доведення факту порушення прав позивача, оскільки відсутні докази звернення до ЦНАПУ із вимогою про скасування відповідної державної реєстрації та надання позивачу відмови у цьому. Стверджує про помилкове обрання способу захисту, оскільки задоволення позову автоматично не поновить стверджуваних прав позивача, оскільки земельна ділянка продовжує перебувати у користуванні ПП «Аграрна Компанія 2004».
Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
Рішенням позачергової сесії Ярмолинецької селищної ради №79 від 20.01.2022 р. було вирішено передати ПП «Аграрна компанія 2004» в оренду терміном на 7 років (до моменту витребування) земельні ділянки (не витребувані земельні частки (паї)) загальною площею 38,7212 га, серед яких – і земельну ділянку з кадастровим номером 6825888400:03:020:0124.
23.02.2022 р. між Ярмолинецькою селищною радою Хмельницького району Хмельницької області (орендодавець) та приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» (орендар) було укладено договір оренди землі. В оренду передалась земельна ділянка площею 1,5982, кадастровий номер 6825888400:03:020:0124 строком на 7 років. Дата закінчення дії договору 23.02.2029 року. Умовами договору оренди землі від 23.02.2022 р., встановлено строк дії договору до 23.02.2029 р. та передбачено збереження дії договору у разі переходу права власності, у тому числі в порядку спадкування.
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02.10.2024 р. (справа №689/1752/24) за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 1,60 га, яка розташованої на території колишньої Сутковецької сільської Ради Хмельницького району (колишнього Ярмолинецького) Хмельницької області у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який у свою чергу успадкував її після смерті дружини ОСОБА_2 , що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2№872605 виданого 05.02.2004 р. на підставі рішення Сутковецької сільської ради від 26.09.2002 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 692. Рішення суду набрало законної сили 02.11.2024 р..
На підставі цього рішення суду ОСОБА_1 було внесено в реєстр речових прав на нерухоме майно як власника земельної ділянки площею 1,5982, кадастровий номер 6825888400:03:020:0124, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав №403102790 від 11.11.2024 р., №407362321 від 10.12.2024 р..
Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р., відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.
Посилання відповідача на те, що відсутність технічної документації про виділення земельної ділянки у натурі ставить під сумнів тотожність земельних ділянок, зазначеної у рішенні суду та тої, яка визначена предметом договору оренди, не заслуговує на увагу враховуючи, що ця обставина, тим не менш, не спростована належними доказами.
Зазначена земельна ділянка продовжує перебувати у володінні і користуванні ПП «Аграрна Компанія 2004», що визнано представником.
Позивач зазначає, що при зверненні до орендаря з вимогою розірвати вищезазначений договір оренди йому було відмовлено та наголошено, що термін дії договору оренди закінчується лише у лютому 2029 року. Також повідомлено, що згідно умов договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої сторони у тому числі у порядку спадкування не є підставою для зміни умов договору. У відзиві відповідач заперечує факт будь-яких звернень позивача до нього щодо припинення договірних відносин. Однак, ця обставина підтверджується заявою від 12.04.2024 р., врученою фахівцю ДЗВ ПП «Аграрна Компанія 2004» під розписку. 
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», не витребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).
Нерозподілені земельні ділянки, не витребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк, визначений у договорі оренди земельної ділянки, але не довше, до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.
Таким чином, відповідно до цієї норми, не витребувані земельні частки (паї) та нерозподілені земельні ділянки можуть передаватися в оренду лише до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. З моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку договір оренди припиняється в силу закону, а державна реєстрація припинення права оренди має проводитися одночасно з державною реєстрацією права власності.
Отже, не зважаючи на умови договору оренди щодо строку його дії, зазначена норма закону підлягає застосуванню до спірних відносин не залежно від згоди орендаря. 
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Позивач посилається на те, що державний реєстратор речових прав на нерухоме майно здійснює реєстраційні дії виключно на підставі поданих документів та відомостей, що в них містяться, і не наділений повноваженнями щодо оцінки правомірності або нікчемності умов договору оренди. Оскільки договір оренди землі від 23.02.2022 р. містить умови про строк дії договору до 2029 року та про збереження оренди у разі переходу права власності, державний реєстратор, на його думку, позбавлений можливості припинити право оренди без судового рішення. Однак, жодних доказів звернення до державного реєстратора із відповідною заявою, суду не надано, як і відмови державного реєстратора здійснити відповідні реєстраційні дії. 
Таким чином, позивач не довів порушення свого права у стверджуваний спосіб у зв`язку із наявністю відповідного запису у державному реєстрі, внесеному підставно і не скасованого після відпадіння цієї підстави. Позивач не позбавлений права звернутись до відповідного реєстратора у встановленому порядку із відповідною заявою.
Стаття 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює порядок внесення до Державного реєстру прав оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки та паї. Вона передбачає такі ключові особливості для таких ділянок (зокрема, що передаються в оренду агрохолдингам чи сільгосппідприємствам). Право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, земельні ділянки самоврядування в порядку, визначеному статтями 13, 141 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", здійснюється без державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки в Державному реєстрі прав.
Державна реєстрація припинення права оренди на невитребувані нерозподілені) земельні ділянки, земельні ділянки колективної власності, надані в оренду в порядку, визначеному статтями 13, 141 Закону У країни "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", проводиться без подання відповідної заяви заявниками одночасно з державною реєстрацією права власності на відповідну земельну ділянку, а щодо земельних ділянок, які перейшли у комунальну власність, - через два роки з дня державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку (крім випадків, коли цим договором передбачено його припинення раніше).
Обираючи заявлений спосіб захисту своїх прав, позивач зазначає, що наявність у Державному реєстрі речових прав запису про право оренди, що фактично припинилося, створює для позивача перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою. Крім того, посилається позицію ВС у постанові від 04.12.2024 р. у справі №130/8/23, де зазначено, що у випадку, коли зареєстроване речове право фактично відсутнє або припинилося в силу закону, належним способом захисту права власника є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію такого права, оскільки саме існування запису в Державному реєстрі створює перешкоди для реалізації права власності. А оскільки у спірних правовідносинах право оренди земельної ділянки припинилося в силу прямої норми закону з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, у орендаря відсутні правові підстави для подальшого користування нею.
Однак, таке посилання помилково тлумачить зміст зазначеної постанови ВС, оскільки у ній йдеться не про юридичне, а про фактичне припинення орендних відносин. Натомість, сторонами не заперечувалось, що спірна земельна ділянка продовжує перебувати у володінні та користуванні відповідача. Відтак, рішення суду про усунення перешкод у користуванні нею шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради від 11.11.2024 р., не відновить порушеного права позивача та не призведе до фактичного повернення йому земельної ділянки. 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 р. у справі № 903/1030/19 (п. 68), від 26.10.2021 р. у справі № 766/20797/18 (п. 19), від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц (п. 143), від 14.12.2021 р. у справі № 643/21744/19 (п. 61), від 25.01.2022 р. у справі № 143/591/20 (п. 8.31)).
Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Але якщо сторони не перебували в договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (п.п. 108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 р. у справі № 914/2350/18).. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Такі способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Негаторний позов розглядається у цивілістиці як класичний речовий спосіб захисту права власності. З цих причин його можна пред`явти лише для захисту абсолютного суб`єктивного цивільного права в абсолютному речовому правовідношенні, коли власник-позивач та правопорушник-відповідач не перебувають між собою в договірних чи в інших зобов`язальних правовідносинах, або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності. Речове право захищають за допомогою негаторного позову, якщо вчинене особою порушення такого права в принципі було можливим для будь-якої особи з кола зобов`язаних за відповідним абсолютним цивільним правовідношенням (тобто фактично - з необмеженого кола осіб) і не створює саме собою зобов`язального правовідношення. Якщо вчинене особою порушення було можливе лише як вчинене певною особою через її статус у договірному чи іншому зобов`язальному правовідношенні з власником, то негаторний позов не можна заявити, а право власника слід захищати за допомогою зобов`язально-правових способів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 р. у справі № 522/1029/18, від 02.11.2022 р. у справі № 922/3166/20).
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та таким, що не відновить порушене право, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. 
Керуючись ст. ст. 81, 89, 263 ЦПК України, суд
вирішив:
У задоволенні позову відмовити повністю.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Соловйов