ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2026 м. Дніпро Справа № 904/4671/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Віннікова С.В., Висоцького А.М.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.,

Представники сторін:
прокурор: не з`явився;
від позивача: Боговенко С.Ю.; 
від відповідача: Кургузов Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Головпостачспецбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 (суддя Євстигнеєва Н.М.) 
у справі № 904/4671/25
за позовом Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Головпостачспецбуд", м. Дніпро 
про стягнення 7 162 516, 17 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками комунальної власності.
З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог прокурор просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережені кошти у загальному розмірі 7 162 516,17 грн, а саме: 6 013 803, 42 грн - за використання земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003, площею 2,3907 га, за період з 01.01.2021 по 03.12.2024; 1 148 712,75 грн - за використання земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032, площею 0,6036 га, за період з 01.01.2021 по 03.12.2024. 
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10 розташовані земельні ділянки комунальної власності з кадастровими номерами 1210100000:01:205:0003 та 1210100000:01:205:0032, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що у спірний період належали Товариству з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд».
Прокурор зазначав, що відповідач, будучи власником нерухомого майна, фактично користувався спірними земельними ділянками без належним чином оформленого речового права на них, зокрема за відсутності чинного договору оренди землі чи іншого правовстановлюючого документа, та не сплачував плату за землю у встановленому законом розмірі.
На думку прокурора, унаслідок такого користування земельними ділянками без достатньої правової підстави відповідач зберіг у себе кошти, які мав би сплатити власнику земельних ділянок - Дніпровській міській раді, у вигляді орендної плати за землю. У зв`язку із цим заявлені до стягнення кошти прокурор кваліфікував як безпідставно збережене майно у розумінні статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 позов Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, поданий в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» про стягнення безпідставно збережених коштів задоволено у повному обсязі.
Місцевий господарський суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003, площею 2,3907 га, за період з 01.01.2021 по 03.12.2024 у розмірі 6 013 803,42 грн.
Також суд першої інстанції стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032, площею 0,6036 га, за період з 01.01.2021 по 03.12.2024 у розмірі 1 148 712,75 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив із того, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 1210100000:01:205:0003 та 1210100000:01:205:0032, розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, є сформованими земельними ділянками комунальної власності, на яких у спірний період знаходилися належні відповідачу об`єкти нерухомого майна.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач як власник нерухомого майна у період з 01.01.2021 по 03.12.2024 фактично користувався земельними ділянками, на яких таке майно розташоване, однак належним чином не оформив речове право користування цими земельними ділянками та не сплачував кошти за користування ними. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що відповідач не був ані власником, ані постійним землекористувачем спірних земельних ділянок, а єдиною можливою формою плати за землю для нього як землекористувача мала бути орендна плата. 
Місцевий господарський суд, застосувавши положення статей 1212–1214 Цивільного кодексу України, статей 120, 125, 126, 206 Земельного кодексу України, а також положення Податкового кодексу України щодо платності використання землі, дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок повернути Дніпровській міській раді як власнику земельних ділянок кошти, збережені за рахунок несплати орендної плати за фактичне користування землею без достатньої правової підстави.
При визначенні розміру безпідставно збережених коштів суд першої інстанції взяв до уваги надані прокурором та Дніпровською міською радою розрахунки, відомості щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, їх площі, цільового призначення та періоду фактичного користування. Суд погодився з розрахунком позивача і дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача загальної суми 7 162 516, 17 грн.
Заперечення відповідача щодо непідтвердження належними і допустимими доказами нормативної грошової оцінки земельних ділянок, неправильного визначення спірного періоду та необґрунтованості заявленого до стягнення розміру коштів суд першої інстанції відхилив, зазначивши, що наявні у справі докази у сукупності підтверджують факт користування відповідачем земельними ділянками без оформлення належного речового права та розмір коштів, які Дніпровська міська рада недоотримала за таке користування.
Водночас доводи відповідача про застосування при розрахунку позовних вимог завищеної ставки у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок суд першої інстанції окремо не визнав такими, що спростовують правильність розрахунку позивача. Як вбачається з рішення, місцевий суд виходив із застосовності до спірних правовідносин ставки, використаної позивачем у розрахунку, та не вбачав підстав для зменшення заявленої до стягнення суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25, Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
В апеляційній скарзі відповідач просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Зокрема, апелянт просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003, за період з 01.01.2023 по 02.12.2024 включно у розмірі 1 367 188,84 грн, а в іншій частині позову - відмовити. 
Апелянт фактично оскаржує рішення суду першої інстанції в частині розміру задоволених позовних вимог, не погоджуючись із висновками місцевого господарського суду щодо належності доказів нормативної грошової оцінки земельних ділянок, застосованого розміру ставки орендної плати та неврахування, на думку апелянта, переплати з орендної плати за землю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд», рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов у повному обсязі, оскільки прокурором та Дніпровською міською радою не доведено належними і допустимими доказами весь заявлений до стягнення розмір безпідставно збережених коштів. На переконання відповідача, місцевий господарський суд формально погодився з розрахунком позивача, не перевіривши належним чином його доказову базу, правові підстави застосування відповідної нормативної грошової оцінки земельних ділянок, правильність ставки орендної плати та наявність переплати.
Відповідач посилається на те, що для вирішення спору про стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності без належних правових підстав на підставі статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України суд має встановити: фактичного користувача земельної ділянки; площу земельної ділянки; суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, що безпосередньо залежить від вартості земельної ділянки, тобто її нормативної грошової оцінки; а також період користування земельною ділянкою без належної правової підстави.
У зв`язку із цим апелянт вважає, що одним із ключових елементів предмета доказування у справі є саме розмір нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок за відповідні роки, оскільки без належного підтвердження такої оцінки неможливо визначити суму коштів, яку власник земельної ділянки міг би отримати за звичайних умов.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 та постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, відповідно до яких належними доказами нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути, зокрема, технічна документація на конкретну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом, довідка з Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру або висновок судової експертизи, наданий відповідно до статей 98– 103 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідач вважає, що позовні вимоги в частині стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за період з 01.01.2021 по 03.12.2024 не підтверджені належними та допустимими доказами нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки. За доводами апелянта, матеріали справи не містять технічної документації на зазначену земельну ділянку, довідки або витягу з Державного земельного кадастру щодо її нормативної грошової оцінки за 2021– 2024 роки, а судова експертиза з цього питання у справі не проводилась. 
Апелянт не погоджується з тим, що суд першої інстанції визнав належним доказом нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 розрахунок, здійснений Комунальним підприємством «Муніципальний землевпорядний офіс». На думку відповідача, такий розрахунок є лише арифметичним документом, який не може підміняти собою технічну документацію на конкретну земельну ділянку, довідку чи витяг з Державного земельного кадастру або висновок судової експертизи.
Відповідач наголошує, що технічна документація на конкретну земельну ділянку і розрахунок комунального підприємства є різними за змістом та правовою природою документами. Технічна документація виготовляється уповноваженим суб`єктом відповідно до Закону України «Про оцінку земель» і може містити вихідні дані для визначення нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки. Натомість розрахунок КП «Муніципальний землевпорядний офіс», на переконання апелянта, не підтверджує самостійно нормативну грошову оцінку земельної ділянки, оскільки не є ані технічною документацією, ані витягом чи довідкою з ДЗК, ані експертним висновком.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» також зазначає, що за відсутності у матеріалах справи самої технічної документації неможливо перевірити правильність розрахунку, здійсненого КП «Муніципальний землевпорядний офіс», зокрема відповідність застосованих у ньому вихідних даних, коефіцієнтів та інших показників затвердженій нормативній грошовій оцінці. У зв`язку з цим, на думку відповідача, позовні вимоги щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за весь спірний період не підлягають задоволенню.
Аналогічні доводи апелянт наводить і щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021 та 2022 роки. Відповідач зазначає, що за ці роки витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не формувалися, що підтверджується матеріалами справи. Відтак, на його думку, прокурор і Дніпровська міська рада також не надали жодного з належних доказів нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки за 2021– 2022 роки, а тому вимоги в цій частині є недоведеними. 
Крім доводів щодо нормативної грошової оцінки, апелянт не погоджується із застосуванням при розрахунку позовних вимог ставки 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. На його переконання, суд першої інстанції помилково погодився з розрахунком позивача, в якому до обох земельних ділянок застосовано ставку 3%, без урахування цільового призначення кожної земельної ділянки та ставок орендної плати, встановлених рішеннями Дніпровської міської ради для відповідних видів цільового призначення.
Відповідач зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 має цільове призначення 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. За твердженням апелянта, для такого виду цільового призначення рішенням Дніпровської міської ради «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» №13/27 від 06.12.2017, у відповідній редакції, встановлено ставку орендної плати 2,3%.
Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003, яка має цільове призначення 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, апелянт зазначає, що відповідно до рішення Дніпровської міської ради №13/27 у редакції рішення від 13.07.2022 № 3/24 ставка орендної плати становить 1,3%.
На думку апелянта, при визначенні розміру безпідставно збережених коштів у кондикційних правовідносинах суд має встановлювати суму, яку відповідач мав би сплатити за звичайних умов як фактичний землекористувач за належно оформленого права користування земельною ділянкою. Тому, за твердженням відповідача, застосуванню підлягають саме диференційовані ставки, встановлені органом місцевого самоврядування залежно від виду цільового призначення земельної ділянки, а не загальна ставка 3%.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» вважає, що застосування ставки 3% у цій справі фактично призвело до завищення розміру заявлених до стягнення коштів. Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 908/2380/24, у якій, за його твердженням, Верховний Суд погодився з висновком апеляційного господарського суду про необхідність врахування виду цільового призначення земельної ділянки та встановленої для такого виду ставки орендної плати при визначенні розміру безпідставно збережених коштів. 
У відповіді на відзив апелянт додатково зазначає, що посилання Дніпровської міської ради на положення підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України є помилковим, оскільки вказана норма регулює договірні відносини з оренди земельних ділянок державної та комунальної власності. Водночас у цій справі між сторонами відсутній чинний договір оренди землі, а спірні правовідносини мають кондикційний характер і регулюються статтями 1212– 1214 Цивільного кодексу України.
Також апелянт у відповіді на відзив вважає нерелевантним посилання Дніпровської міської ради на постанову Верховного Суду від 06.03.2025 у справі №160/5643/23, оскільки, за його твердженням, зазначена справа стосувалася правового регулювання зміни ставки орендної плати у чинному договорі оренди землі шляхом укладення додаткової угоди, тоді як у справі № 904/4671/25 спір виник не з договірних, а з кондикційних правовідносин. 
З урахуванням наведеного відповідач вважає обґрунтованою до стягнення лише суму 1 367 188, 84 грн, яка, за його розрахунком, складається із безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за період з 01.01.2023 по 02.12.2024 із застосуванням ставки 1,3%.
Апелянт наводить такий контррозрахунок: за 2023 рік - 53 458 969,15 грн х 1,3% = 694 966,60 грн; за 2024 рік, за період з 01.01.2024 по 02.12.2024 включно, - 56 205 872,71 грн х 1,3% х 337 днів / 366 днів = 672 222,24 грн. Загалом, на думку апелянта, обґрунтована сума позовних вимог становить 1 367 188,84 грн. 
Окремо відповідач звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки наданому відповідачем витягу з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника податків з бюджетом та цільовими фондами, який, за твердженням апелянта, підтверджує наявність переплати з орендної плати за землю юридичних осіб у розмірі 406 074,36 грн станом на 09.02.2022.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» зазначає, що інших земельних ділянок, крім спірних, відповідач не має, тому вказана переплата, на його думку, стосується саме правовідносин, що є предметом цього спору. Відповідач вважає, що неврахування такої переплати призводить до повторного стягнення коштів, які вже були сплачені до бюджету, а суд першої інстанції, не оцінивши цей доказ, порушив вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду надати оцінку кожному доказу, який міститься у справі.
У відповіді на відзив апелянт уточнив, що з урахуванням зазначеної переплати максимально обґрунтована, на його думку, сума позову становить 961 114,48 грн, тобто 1 367 188,84 грн мінус 406 074,36 грн. Водночас апелянт просить суд у разі незгоди з таким розрахунком визначити інший розмір стягнення на підставі оцінки наявних доказів із застосуванням ставки 1,3% відповідно до цільового призначення земельної ділянки та рішення Дніпровської міської ради №13/27. 
Таким чином, узагальнено доводи апеляційної скарги зводяться до того, що: позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за весь заявлений період; не підтверджено належними доказами нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021– 2022 роки; при розрахунку безпідставно збережених коштів неправильно застосовано ставку 3% замість ставок, визначених за цільовим призначенням земельних ділянок; суд першої інстанції не врахував переплату з орендної плати за землю у розмірі 406 074,36 грн та не надав належної оцінки відповідним доказам.
Саме тому апелянт вважає, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, а позовні вимоги - частковому задоволенню лише в межах доведеної, на його думку, суми.
Водночас апелянт не заперечує сам по собі факт належності відповідачу об`єктів нерухомого майна, розташованих на спірних земельних ділянках, та не заперечує можливість застосування до спірних правовідносин положень статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України за умови доведення позивачем усіх елементів відповідного кондикційного зобов`язання. Основні заперечення апелянта стосуються саме належності доказів нормативної грошової оцінки, правильності ставки, розміру заявлених до стягнення коштів та неврахування переплати.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Дніпровська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила проти її задоволення, вважаючи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Дніпровська міська рада зазначає, що спір виник у зв`язку з фактичним користуванням Товариством з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» земельними ділянками комунальної власності, розташованими за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, а саме земельною ділянкою площею 2,3907 га з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 та земельною ділянкою площею 0,6036 га з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032. Вказані земельні ділянки використовувалися відповідачем для розміщення належних йому об`єктів нерухомого майна, однак у спірний період належне речове право користування цими земельними ділянками оформлене не було.
Позивач зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 перебувала у тимчасовому користуванні ЗАТ «Головпостачспецбуд» на підставі договору на право тимчасового користування земельною ділянкою від 04.10.2000 №1175-1, строк дії якого закінчився 22.03.2014. Земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 була передана в оренду ЗАТ «Головпостачспецбуд» на підставі договору оренди землі від 02.06.2005 № 4720, строк дії якого закінчився 02.06.2020. Відтак, на думку Дніпровської міської ради, у спірний період відповідач користувався земельними ділянками без чинних правовстановлюючих документів.
Дніпровська міська рада посилається на інформацію Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідно до якої ТОВ «Головпостачспецбуд» по земельних ділянках, розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, декларації з плати за землю не подавало, орендну плату та земельний податок не декларувало і не сплачувало. З огляду на це позивач вважає доведеним факт збереження відповідачем коштів за рахунок Дніпровської міської ради як власника земельних ділянок.
Щодо доводів апелянта про неналежність доказів нормативної грошової оцінки земельних ділянок Дніпровська міська рада зазначає, що такі доводи є безпідставними. Позивач звертає увагу на те, що надання витягів з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за 2021– 2025 роки Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області не вбачалося можливим, оскільки заяви про надання таких витягів за відповідні роки не надходили, а тому витяги не формувалися. Також витяги щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021 та 2022 роки не формувалися; водночас наявні витяги щодо цієї земельної ділянки за 2023, 2024 та 2025 роки були надані до суду.
При цьому Дніпровська міська рада наголошує, що відсутність сформованих у відповідні роки окремих витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок не свідчить про неможливість визначення такої оцінки та не спростовує обґрунтованості розрахунку заявлених до стягнення коштів. Позивач зазначає, що розрахунки нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок здійснені Комунальним підприємством «Муніципальний землевпорядний офіс» Дніпровської міської ради на підставі рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 12/57 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра», яким затверджено нормативну грошову оцінку земель міста. На думку Дніпровської міської ради, такі розрахунки містять необхідні вихідні дані для визначення розміру плати за фактичне користування земельними ділянками та у сукупності з іншими доказами підтверджують розмір безпідставно збережених відповідачем коштів.
Разом із тим Дніпровська міська рада посилається на правові висновки Верховного Суду щодо допустимості використання рішення органу місцевого самоврядування як доказу, на підставі якого можна встановити та розрахувати нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Позивач зазначає, що якщо обставини, які входять до предмета доказування, можуть бути підтверджені або спростовані доказами безвідносно до конкретно визначених засобів доказування, такі докази є належними, а тому суд першої інстанції правильно врахував розрахунки КП «Муніципальний землевпорядний офіс».
Дніпровська міська рада також посилається на правові висновки Верховного Суду щодо допустимості використання рішення органу місцевого самоврядування як доказу, на підставі якого можна встановити та розрахувати нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Позивач зазначає, що якщо обставини, які входять до предмета доказування, можуть бути підтверджені або спростовані доказами безвідносно до конкретно визначених засобів доказування, такі докази є належними, а тому суд першої інстанції правильно врахував розрахунки КП «Муніципальний землевпорядний офіс».
Щодо доводів апелянта про неправильне застосування ставки 3% Дніпровська міська рада зазначає, що розрахунок безпідставно збережених коштів був здійснений із застосуванням саме такого відсотка від нормативної грошової оцінки земельних ділянок на підставі пункту 2.2.5 рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» з урахуванням змін, внесених подальшими рішеннями міської ради.
Позивач вважає, що застосування ставки 3% відповідає також положенням статті 288 Податкового кодексу України, згідно з якими річна сума орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності не може бути меншою ніж 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Дніпровська міська рада зазначає, що зміна орендної плати може здійснюватися лише після внесення змін до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, а саме рішення органу місцевого самоврядування про зміну ставки не є підставою для автоматичного зменшення орендної плати без внесення змін до договору. На підтвердження цієї позиції позивач посилається на постанову Верховного Суду від 06.03.2025 у справі № 160/5643/23.
Таким чином, Дніпровська міська рада вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно встановив факт користування відповідачем земельними ділянками без належної правової підстави, обґрунтовано визнав доведеним розмір безпідставно збережених коштів та правомірно задовольнив позов у повному обсязі.
Керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра також подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» - без задоволення.
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та належним чином застосував до спірних правовідносин положення статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України. На думку прокурора, у справі доведено наявність усіх елементів кондикційного зобов`язання: збереження відповідачем коштів, збереження таких коштів за рахунок власника земельних ділянок - Дніпровської міської ради, а також відсутність достатньої правової підстави для такого збереження.
Прокурор посилається на те, що використання землі в Україні є платним, а об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Відповідач у спірний період не був ані власником, ані постійним землекористувачем спірних земельних ділянок, правомірно володів лише нерухомим майном, розташованим на цих ділянках, у зв`язку з чим єдиною можливою формою плати за землю для нього як фактичного користувача земельної ділянки мала бути орендна плата.
Прокурор зазначає, що ТОВ «Головпостачспецбуд» раніше користувалося земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 на підставі договору оренди землі від 02.06.2005, строк дії якого закінчився 02.06.2020, а земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 - на підставі договору на право тимчасового користування, строк дії якого закінчився 22.03.2014. Водночас після припинення відповідних правовстановлюючих документів відповідач не оформив нове право користування земельними ділянками, але продовжив фактично використовувати їх у зв`язку з розміщенням на них власного нерухомого майна.
Щодо нормативної грошової оцінки прокурор зазначає, що суд першої інстанції дослідив наявні у матеріалах справи докази, зокрема рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 12/57 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра», витяги з технічної документації щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003, а також розрахунки, здійснені КП «Муніципальний землевпорядний офіс». Прокурор вважає, що зазначені докази у сукупності підтверджують базу для визначення розміру безпідставно збережених коштів.
Прокурор звертає увагу на те, що відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за 2021– 2024 роки не формувалися, тому розрахунок розміру коштів за користування цією земельною ділянкою за період з 01.01.2021 по 03.12.2024 був здійснений КП «Муніципальний землевпорядний офіс». При цьому прокурор зазначає, що це підприємство рішенням Дніпровської міської ради від 22.03.2023 № 16/35 уповноважене на забезпечення проведення розрахунку даних про нормативну грошову оцінку земель м. Дніпра.
Прокурор також наводить положення законодавства та підзаконних нормативних актів щодо порядку визначення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, зазначаючи, що така оцінка визначається з урахуванням капіталізації рентного доходу, місця розташування земельної ділянки, її функціонального використання, відповідних коефіцієнтів та індексації. З огляду на це прокурор вважає, що розрахунок, покладений в основу позовних вимог, здійснений з урахуванням передбачених законом показників.
Щодо ставки, застосованої при визначенні розміру безпідставно збережених коштів, прокурор зазначає, що рішенням Дніпровської міської ради №13/27 від 06.12.2017, у редакції рішення від 21.02.2018 № 8/30, для земельних ділянок, що використовуються для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, а також для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, встановлено ставку у розмірі 0,03, тобто 3% від нормативної грошової оцінки.
Прокурор зазначає, що рішенням Дніпровської міської ради від 13.07.2022 №3/24 до рішення від 06.12.2017 №13/27 вносилися зміни у зв`язку із введенням воєнного стану, однак, на думку прокурора, для кодів цільового призначення 11.02 та 12.04, які визначені для спірних земельних ділянок, ставка земельного податку та розмір орендної плати не змінилися. У зв`язку із цим прокурор вважає правильним розрахунок безпідставно збережених коштів із застосуванням ставки 3% нормативної грошової оцінки на рік.
Прокурор також вказує, що місцевий господарський суд дослідив усі надані сторонами документи, надав їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин як кондикційних та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь Дніпровської міської ради 7 162 516, 17 грн безпідставно збережених коштів.
Таким чином, позиція Дніпровської міської ради та прокурора є спільною за кінцевим процесуальним результатом: обидва учасники справи вважають апеляційну скаргу необґрунтованою, просять залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 - без змін.
Окремо слід зазначити, що після подання відзиву Дніпровської міської ради апелянт подав відповідь на відзив, у якій не погодився із запереченнями позивача та додатково підтримав доводи апеляційної скарги щодо доказів нормативної грошової оцінки, застосування диференційованих ставок залежно від цільового призначення земельних ділянок та необхідності врахування заявленої переплати. Ці доводи апелянта викладені у попередньому розділі постанови як частина його апеляційної позиції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2026 для розгляду справи № 904/4671/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Андрейчук Л.В. (доповідач), судді - Вінніков С.В., Висоцький А.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 залишено без руху. Апелянту надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.
15.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази сплати судового збору та докази надсилання відповідних документів іншим учасникам справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25. Витребувано матеріали справи № 904/4671/25 у Господарського суду Дніпропетровської області. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 08.07.2026.
19.06.2026 на адресу Центрального апеляційного господарського суду на виконання ухвали від 16.06.2026 надійшли матеріали справи № 904/4671/25 у чотирьох томах з Господарського суду Дніпропетровської області.
23.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» Кургузова Юліана Вікторовича надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 08.07.2026 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
26.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому прокурор також заперечив проти її задоволення, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.
29.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 - без змін.
02.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» надійшла відповідь на відзив Дніпровської міської ради, у якій апелянт не погодився з доводами позивача, підтримав вимоги апеляційної скарги та додатково виклав заперечення щодо доказів нормативної грошової оцінки, застосованої ставки орендної плати та неврахування переплати.
У судовому засіданні 08.07.2026 представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Головпостачспецбуд” підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову в межах суми, яку апелянт вважає доведеною.
Представник Дніпровської міської ради у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 без змін.
У судовому засіданні 08.07.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10 розташовані дві земельні ділянки комунальної власності, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003, загальною площею 2,3907 га, та земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032, загальною площею 0,6036 га.
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 25.07.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003, площею 2,3907 га, розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, має цільове призначення 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 25.07.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032, площею 0,6036 га, також розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, має цільове призначення 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Таким чином, спірні земельні ділянки є сформованими об`єктами цивільних прав, мають визначені кадастрові номери, площу, місце розташування, категорію земель та цільове призначення.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» було зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10.
Зокрема, за відповідачем було зареєстровано право власності на будівлі та споруди, що входять до складу цілісного майнового комплексу, серед яких: будівля АПК літ. А-3, а-1 загальною площею 984,6 кв. м, будівлі складів, побутові приміщення, будівля акумуляторної, гараж, майстерня, склади-ангари, будівля вагової, будівля складу ПММ, будівля котельної, а також інші будівлі, споруди та тимчасові споруди, право власності на які не підлягає державній реєстрації. Також за відповідачем було зареєстровано право власності на будівлю адміністративно-побутового корпусу літ. А-2, А{І}-1 загальною площею 594,7 кв. м та інші пов`язані з нею будівлі і споруди.
З матеріалів справи вбачається, що зазначені об`єкти нерухомого майна розташовані на спірних земельних ділянках, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» у період належності йому цих об`єктів було фактичним користувачем земельних ділянок, на яких таке майно розміщене.
У травні 2024 року Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради проведено обстеження земельних ділянок комунальної форми власності за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, з кадастровими номерами 1210100000:01:205:0003 та 1210100000:01:205:0032. За результатами такого обстеження складено акт обстеження земельної ділянки № 16/05/24-З від 16.05.2024.
В акті обстеження зазначено, що територія підприємства огороджена бетонним парканом з колючим дротом, має двоє металевих воріт, доступ до земельної ділянки здійснюється через ворота зі сторони вул. Лісопильної, а територія земельної ділянки, не зайнята будівлями, вимощена асфальтом. Також в акті зазначено, що здійснити всебічне обстеження не виявилося можливим, оскільки державного інспектора не було допущено до території земельної ділянки. Загальна площа обстежуваної території визначена у розмірі 2,9943 га.
З акта обстеження та матеріалів справи також вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 раніше перебувала у користуванні ЗАТ «Головпостачспецбуд» на підставі договору на право тимчасового користування земельною ділянкою, серія та номер 1175-1, виданого 04.10.2000, який був зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 92 та строк дії якого закінчився 22.03.2014.
Земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 перебувала в оренді ЗАТ «Головпостачспецбуд» на підставі договору оренди землі, серія та номер 4720, виданого 02.06.2005, строком на 15 років. Строк дії цього договору закінчився 02.06.2020.
Таким чином, земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 відповідач фактично користувався після закінчення строку дії договору на право тимчасового користування, а земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 - після закінчення строку дії договору оренди землі.
Доказів оформлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» у спірний період з 01.01.2021 по 03.12.2024 права власності, права постійного користування, права оренди чи іншого речового права на спірні земельні ділянки матеріали справи не містять.
Водночас у зазначений період відповідач правомірно володів об`єктами нерухомого майна, розташованими на спірних земельних ділянках, та фактично використовував земельні ділянки для обслуговування відповідного майна.
03.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» здійснило відчуження об`єктів нерухомого майна, розташованих на спірних земельних ділянках за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпромпостач» на підставі акта приймання-передачі, серія та номер 1988, 1689, виданого 03.12.2024, та розподільного балансу, серія та номер 1164, 1165, 1166. Саме у зв`язку з цим прокурором здійснено нарахування безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2021 по 03.12.2024.
Рішенням Дніпровської міської ради від 20.05.2020 №12/57 «Про затвердження нормативної оцінки земель міста Дніпра» затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра, розроблену ДП Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» імені Ю.М. Білоконя, та введено в дію з 01.01.2021 нормативну грошову оцінку земель міста Дніпра, згідно з якою середня базова вартість 1 кв. м землі станом на 01.01.2019 становить 644,05 грн.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було зобов`язано надати інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:01:205:0003 та 1210100000:01:205:0032 за 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки.
З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вбачається, що витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки не формувалися, оскільки заяви про їх надання за відповідні роки не надходили. Також витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021 та 2022 роки не формувалися, оскільки заяви про їх надання за ці роки не надходили.
Разом з тим до матеріалів справи надано копії витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 від 18.02.2023 № НВ-9912222092023, від 30.09.2024 № НВ-9949583292024 та від 08.10.2025 № НВ-9981255262025.
З матеріалів справи вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 була визначена у таких розмірах: за 2021 рік - 44 230 314, 10 грн; за 2022 рік - 50 864 861, 22 грн; за 2023 рік - 53 458 969, 15 грн; за 2024 рік - 56 205 872, 71 грн.
Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 у матеріалах справи наявні розрахунки Комунального підприємства «Муніципальний землевпорядний офіс» Дніпровської міської ради, відповідно до яких нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки становить: за 2021 рік - 8 303 664, 84 грн; за 2022 рік - 9 134 031, 32 грн; за 2023 рік - 10 504 136, 02 грн; за 2024 рік - 11 205 872, 71 грн.
Комунальне підприємство «Муніципальний землевпорядний офіс» відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 22.03.2023 № 16/35 «Про внесення змін до рішення міської ради від 21.09.2022 № 40/27 “Про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель міста Дніпра”» уповноважене на забезпечення проведення розрахунку даних про нормативну грошову оцінку земель міста Дніпра.
Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.05.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» по земельних ділянках за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, декларації з плати за землю не подавало, орендну плату та земельний податок не декларувало і не сплачувало.
Водночас матеріали справи містять поданий відповідачем витяг з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника податків з бюджетом та цільовими фондами, на який відповідач посилається як на доказ наявності переплати з орендної плати за землю юридичних осіб у розмірі 406 074,36 грн станом на 09.02.2022. Оцінка належності, допустимості та значення цього доказу для визначення остаточного розміру безпідставно збережених коштів надається апеляційним судом у розділі щодо оцінки аргументів учасників справи.
З огляду на наведене прокурором та Дніпровською міською радою здійснено розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів за користування спірними земельними ділянками за період з 01.01.2021 по 03.12.2024.
За розрахунком, покладеним в основу позовних вимог, сума безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 становить 6 013 803,42 грн, з яких: за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 1 326 909, 42 грн; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 1 525 945, 83 грн; за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 1 603 769, 07 грн; за період з 01.01.2024 по 03.12.2024 - 1 557 179, 10 грн.
За розрахунком, покладеним в основу позовних вимог, сума безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 становить 1 148 712, 75 грн за період з 01.01.2021 по 03.12.2024.
Загальний розмір заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів за користування двома земельними ділянками за період з 01.01.2021 по 03.12.2024 становить 7 162 516, 17 грн.
Як вбачається з наданих прокурором та Дніпровською міською радою розрахунків, визначення розміру безпідставно збережених коштів здійснено із застосуванням ставки 3% від нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок. Саме правильність застосування цієї ставки, а також належність доказів нормативної грошової оцінки окремих земельних ділянок за відповідні роки, є основними спірними питаннями між сторонами на стадії апеляційного перегляду.
Таким чином, спір у цій справі виник у зв`язку з фактичним користуванням Товариством з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» у період з 01.01.2021 по 03.12.2024 сформованими земельними ділянками комунальної власності, на яких було розташоване належне відповідачу нерухоме майно, без оформлення належного речового права користування такими земельними ділянками та без сплати плати за землю у заявленому прокурором і Дніпровською міською радою розмірі.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї, відповіді апелянта на відзив Дніпровської міської ради, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Водночас суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи встановить порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення місцевого господарського суду, яким повністю задоволено позов прокурора, поданий в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» 7 162 516,17 грн безпідставно збережених коштів за фактичне користування двома земельними ділянками комунальної власності за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, без оформлення належного речового права користування ними.
Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції у частині повного задоволення позовних вимог, посилаючись, зокрема, на недоведеність нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за весь спірний період, недоведеність нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021– 2022 роки, неправильне застосування ставки 3% замість ставок, встановлених за цільовим призначенням земельних ділянок, а також неврахування переплати з орендної плати за землю у розмірі 406 074, 36 грн. Такі доводи прямо викладені в апеляційній скарзі та відповіді апелянта на відзив.
Разом з тим із змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач фактично не заперечує сам по собі правовий підхід, відповідно до якого власник об`єктів нерухомого майна, розташованих на сформованій земельній ділянці комунальної власності, у разі фактичного користування такою земельною ділянкою без належно оформленого речового права може бути зобов`язаний повернути власнику землі кошти, збережені за рахунок несплати плати за користування земельною ділянкою. Основні заперечення апелянта стосуються не самого факту можливості кондикційного стягнення, а доказової бази та розміру заявлених до стягнення коштів.
Відносини, пов`язані з використанням земельних ділянок, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Податковим кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про оцінку земель» та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
За змістом статей 120, 125, 126 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України перехід або набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, зумовлює необхідність належного оформлення речового права на відповідну земельну ділянку. Право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації відповідного права.
Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці державної чи комунальної власності, не звільняється від обов`язку оформити у встановленому законом порядку право користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування такого майна, та сплачувати відповідну плату за користування землею.
Водночас до моменту належного оформлення права користування земельною ділянкою відносини фактичного користування нею без достатньої правової підстави не є договірними орендними відносинами, а за наявності відповідних умов можуть кваліфікуватися як зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття або збереження майна виникає за наявності таких умов: набуття або збереження майна однією особою; набуття або збереження цього майна за рахунок іншої особи; відсутність достатньої правової підстави для такого набуття або збереження.
У спорах про стягнення з фактичного користувача земельної ділянки безпідставно збережених коштів у розмірі плати за землю суд має встановити: чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав; хто є її власником; хто є фактичним користувачем земельної ділянки; площу земельної ділянки; період фактичного користування без належної правової підстави; розмір коштів, які власник земельної ділянки міг би отримати за звичайних умов, що залежить, зокрема, від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та ставки, яка підлягає застосуванню для відповідного виду користування.
Такий підхід узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду у спорах про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками державної або комунальної власності. Зокрема, Верховний Суд виходить із того, що фактичний користувач сформованої земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника землі зберіг у себе кошти, які мав би сплатити за користування земельною ділянкою, зобов`язаний повернути такі кошти власнику земельної ділянки на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
У цій справі матеріалами справи підтверджено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 1210100000:01:205:0003 площею 2,3907 га та 1210100000:01:205:0032 площею 0,6036 га, розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, є сформованими земельними ділянками комунальної власності, мають кадастрові номери, визначену площу, місце розташування та цільове призначення.
Земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 має цільове призначення 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, а земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 має цільове призначення 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Такі обставини встановлені судом першої інстанції та підтверджуються матеріалами справи.
Матеріалами справи також підтверджено, що у спірний період на зазначених земельних ділянках були розташовані об`єкти нерухомого майна, які належали Товариству з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд». Зокрема, у рішенні суду першої інстанції встановлено, що за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10 розміщувалися цілісний майновий комплекс та будівля адміністративно-побутового корпусу, які у спірний період належали відповідачу на праві власності.
Таким чином, відповідач як власник об`єктів нерухомого майна фактично використовував земельні ділянки, на яких таке майно розміщене, для його обслуговування та експлуатації.
Колегія суддів враховує, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 раніше перебувала у користуванні ЗАТ «Головпостачспецбуд» на підставі договору на право тимчасового користування земельною ділянкою від 04.10.2000 № 1175-1, строк дії якого закінчився 22.03.2014. Земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 перебувала в оренді ЗАТ «Головпостачспецбуд» на підставі договору оренди землі від 02.06.2005 № 4720, строк дії якого закінчився 02.06.2020.
Доказів укладення у спірний період нового договору оренди землі, державної реєстрації за відповідачем права оренди, права постійного користування чи іншого речового права на спірні земельні ділянки матеріали справи не містять. Таких доказів відповідачем ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду не надано.
Водночас сам факт відсутності належно оформленого права користування земельними ділянками не означає, що відповідач не користувався ними фактично. Навпаки, розміщення на земельних ділянках належного відповідачу нерухомого майна, огородження території, її використання як єдиного майнового комплексу та відсутність доказів припинення фактичного користування до моменту відчуження нерухомого майна підтверджують наявність у відповідача фактичного користування спірними земельними ділянками у заявлений період.
03.12.2024 відповідач відчужив об`єкти нерухомого майна, розташовані на спірних земельних ділянках, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпромпостач». Саме тому прокурор здійснив нарахування безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2021 по 03.12.2024, тобто до дати вибуття відповідних об`єктів нерухомого майна з власності відповідача. Місцевий господарський суд у рішенні також виходив із того, що нарахування здійснено саме за цей період.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у період з 01.01.2021 по 03.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» фактично користувалося спірними земельними ділянками комунальної власності без належним чином оформленого речового права користування ними.
Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірні правовідносини за своєю правовою природою є кондикційними, а не договірними. Оскільки між Дніпровською міською радою та відповідачем у спірний період не існувало чинних договорів оренди щодо спірних земельних ділянок, вимоги про стягнення коштів не є вимогами про стягнення договірної орендної плати чи податкового боргу, а спрямовані на повернення власнику землі коштів, які фактичний користувач зберіг у себе внаслідок несплати плати за користування земельними ділянками.
Відтак, доводи апелянта у тій частині, в якій він фактично не заперечує можливості застосування до спірних правовідносин статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України, є такими, що відповідають правовій природі спору. Водночас наведені доводи не спростовують самого висновку суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку компенсувати Дніпровській міській раді вартість фактичного користування земельними ділянками без належної правової підстави.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до інформації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ТОВ «Головпостачспецбуд» по земельних ділянках за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10 декларації з плати за землю не подавало, орендну плату та земельний податок не декларувало і не сплачувало. Ця обставина додатково підтверджує факт збереження відповідачем коштів, які за звичайних умов мали б бути сплачені за користування земельними ділянками.
Водночас правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для кондикційного стягнення не означає автоматичної правильності визначеного місцевим господарським судом розміру такого стягнення. Саме розмір безпідставно збережених коштів є центральним спірним питанням апеляційного перегляду, оскільки апелянт заперечує як належність доказів нормативної грошової оцінки окремих земельних ділянок за відповідні періоди, так і застосовану позивачем та судом першої інстанції ставку 3%.
Колегія суддів виходить з того, що у справах цієї категорії визначення розміру безпідставно збережених коштів має здійснюватися не формально, а з урахуванням доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, її площі, цільового призначення, відповідного періоду користування та ставки, яка відображає розмір платежу, що міг бути отриманий власником земельної ділянки за звичайних умов.
Тому наступним питанням, яке підлягає оцінці апеляційним судом, є доводи апелянта про неналежність доказів нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за 2021– 2024 роки та земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021– 2022 роки.
Щодо доводів апелянта про неналежність доказів нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять до предмета доказування, а обставини, які відповідно до законодавства мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки є одним із ключових елементів для визначення розміру плати за землю, а у спорах про стягнення безпідставно збережених коштів - базою для визначення суми, яку власник земельної ділянки міг би отримати за звичайних умов у разі належного оформлення відповідачем права користування відповідною земельною ділянкою.
Відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
За змістом частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Разом із тим наведені положення Закону України «Про оцінку земель» не можуть тлумачитися таким чином, що у господарському спорі про стягнення безпідставно збережених коштів суд у будь-якому випадку позбавлений можливості оцінювати інші докази, які містять відомості про нормативну грошову оцінку конкретної земельної ділянки або дають можливість її визначити на підставі затвердженої технічної документації, рішень органу місцевого самоврядування та інших офіційних даних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 та Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 зазначали, що земельне законодавство та Податковий кодекс України не обмежують можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної чи комунальної власності виключно витягом із Державного земельного кадастру. Належними доказами на підтвердження нормативної грошової оцінки можуть бути, зокрема, технічна документація на земельну ділянку, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи, якщо такі докази містять інформацію щодо предмета спору.
Тобто наведена правова позиція Верховного Суду спрямована на запобігання формальному підходу, за якого відсутність одного конкретного документа автоматично унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки, якщо така оцінка може бути визначена на підставі інших належних та взаємопов`язаних доказів.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/1680/20 та Верховного Суду у справі № 922/2060/20 встановлює виключний і закритий перелік доказів, якими може підтверджуватися нормативна грошова оцінка земельної ділянки. Зміст наведених правових висновків свідчить про інше: Верховний Суд виходив із необхідності встановлення достовірної нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки, однак не обмежував суд виключно одним видом документа.
У цій справі матеріалами підтверджено, що рішенням Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 12/57 «Про затвердження нормативної оцінки земель міста Дніпра» затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра, розроблену ДП Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» імені Ю.М. Білоконя, та введено в дію з 01.01.2021 нормативну грошову оцінку земель міста Дніпра, згідно з якою середня базова вартість 1 кв. м землі станом на 01.01.2019 становить 644, 05 грн. На цю обставину також посилається Дніпровська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу.
Таким чином, нормативна грошова оцінка земель міста Дніпра як базовий показник для визначення НГО земельних ділянок була затверджена рішенням компетентного органу місцевого самоврядування та введена в дію з 01.01.2021, тобто охоплює спірний період.
З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було зобов`язано надати інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:01:205:0003 та 1210100000:01:205:0032 за 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки.
З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вбачається, що витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки не формувалися, оскільки заяви про їх надання за відповідні роки не надходили. Також витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021 та 2022 роки не формувалися, оскільки заяви про їх надання за ці роки не надходили. Водночас наявні копії витягів щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 від 18.02.2023 № НВ-9912222092023, від 30.09.2024 № НВ-9949583292024 та від 08.10.2025 № НВ-9981255262025 були надані до суду.
Колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт неформування витягу за певний рік у зв`язку з неподанням заяви про його видачу не є тотожним відсутності нормативної грошової оцінки земельної ділянки як такої. Витяг є документом, який оформлює і відображає відповідні дані, однак не створює нормативну грошову оцінку. Нормативна грошова оцінка земель міста Дніпра була затверджена рішенням Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 12/57 та введена в дію з 01.01.2021.
Відтак, відсутність сформованого витягу щодо окремої земельної ділянки за певний період може мати значення для оцінки доказів, однак не означає автоматично, що розмір нормативної грошової оцінки неможливо встановити на підставі інших доказів, якщо такі докази походять із належних джерел, містять необхідні вихідні дані та узгоджуються між собою.
Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявні витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки за 2023 та 2024 роки. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2023 рік визначена у розмірі 53 458 969,15 грн, а за 2024 рік - у розмірі 56 205 872,71 грн.
Щодо 2021 та 2022 років матеріали справи не містять окремих витягів щодо цієї земельної ділянки, однак розмір нормативної грошової оцінки за ці роки визначений з урахуванням затвердженої нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра та відповідних коефіцієнтів індексації. Зокрема, у матеріалах справи зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021 рік становить 44 230 314,10 грн, а за 2022 рік - 50 864 861,22 грн.
Апелянт не надав контррозрахунку нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки за 2021– 2022 роки, який би спростовував наведені показники, не довів застосування неправильних вихідних даних, помилкових коефіцієнтів або невідповідності таких показників затвердженій нормативній грошовій оцінці земель міста Дніпра. Доводи апелянта у цій частині зводяться переважно до формального твердження про відсутність витягів за 2021– 2022 роки, однак не спростовують можливості визначення НГО за ці роки на підставі сукупності наявних доказів.
Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 колегія суддів враховує, що витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки за 2021– 2024 роки Держгеокадастром не формувалися, оскільки заяви про їх надання не надходили. Водночас у матеріалах справи наявні розрахунки Комунального підприємства «Муніципальний землевпорядний офіс» Дніпровської міської ради щодо нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки.
Комунальне підприємство «Муніципальний землевпорядний офіс» відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 22.03.2023 № 16/35 уповноважене на забезпечення проведення розрахунку даних про нормативну грошову оцінку земель міста Дніпра. Цю обставину встановив суд першої інстанції та на неї посилаються Дніпровська міська рада і прокурор у своїх запереченнях на апеляційну скаргу.
Колегія суддів погоджується з апелянтом у тому, що арифметичний розрахунок комунального підприємства сам по собі не є тотожним витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та не може автоматично підміняти собою такий витяг.
Разом із тим у цій справі розрахунок КП «Муніципальний землевпорядний офіс» не є єдиним відокремленим документом, відірваним від інших доказів. Він здійснений щодо конкретної сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032, на підставі затвердженої рішенням Дніпровської міської ради від 20.05.2020 №12/57 нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра, з урахуванням площі земельної ділянки, її місця розташування, цільового призначення та відповідних показників, необхідних для визначення НГО.
Таким чином, у сукупності з рішенням Дніпровської міської ради про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра, даними Державного земельного кадастру щодо сформованості, площі, кадастрового номера та цільового призначення земельної ділянки, а також іншими матеріалами справи, такі розрахунки можуть бути оцінені судом як доказ, що містить відомості, необхідні для визначення бази розрахунку безпідставно збережених коштів.
При цьому апелянт, заперечуючи проти належності розрахунків КП «Муніципальний землевпорядний офіс», не навів конкретних помилок у вихідних даних, не довів неправильності застосованих коефіцієнтів, не подав альтернативного розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 та не ініціював проведення судової експертизи для встановлення іншого розміру нормативної грошової оцінки.
Саме лише посилання апелянта на те, що розрахунок КП «Муніципальний землевпорядний офіс» не є витягом із Державного земельного кадастру, без наведення конкретних обставин, які б свідчили про недостовірність визначених у ньому показників, не є достатнім для висновку про недоведеність усієї суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032.
Колегія суддів також бере до уваги, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 є сформованою, має визначені кадастровий номер, площу, місце розташування та цільове призначення. Тому неможливість формування витягу у відповідні роки лише з підстав неподання заяви про його видачу не спростовує факту існування самої земельної ділянки, факту її нормативної оцінки у межах затвердженої нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра та можливості визначення розміру плати за її фактичне використання.
Таким чином, доводи апелянта про те, що позовні вимоги щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за весь період з 01.01.2021 по 03.12.2024, а також щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021– 2022 роки взагалі не підтверджені належними і допустимими доказами нормативної грошової оцінки, колегія суддів відхиляє.
Разом із тим відхилення наведених доводів апелянта щодо доказів нормативної грошової оцінки не означає погодження апеляційного суду з усім розрахунком позивача та суду першої інстанції. Нормативна грошова оцінка є лише базою для визначення платежу, тоді як остаточний розмір безпідставно збережених коштів залежить також від правильної ставки, яка має застосовуватися до відповідної земельної ділянки з урахуванням її цільового призначення та рішень органу місцевого самоврядування.
У зв`язку із цим наступним питанням, яке підлягає оцінці апеляційним судом, є доводи апелянта про помилкове застосування судом першої інстанції ставки 3% до обох земельних ділянок за весь спірний період.
Щодо доводів апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції ставки 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів здійснений прокурором та Дніпровською міською радою із застосуванням ставки 3% від нормативної грошової оцінки обох спірних земельних ділянок за весь період користування - з 01.01.2021 по 03.12.2024.
Суд першої інстанції погодився з таким розрахунком, виходячи з того, що відповідно до додатка 1 до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 № 13/27, у редакції рішення Дніпровської міської ради від 21.02.2018 № 8/30, для земельних ділянок, що використовуються для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, а також для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, ставка становить 0,03, тобто 3% від нормативної грошової оцінки.
При цьому місцевий господарський суд також зазначив, що рішенням Дніпровської міської ради від 13.07.2022 № 3/24 вносилися зміни до рішення від 06.12.2017 №13/27 у частині зменшення ставок земельного податку у зв`язку із введенням воєнного стану, однак для кодів цільового призначення 11.02 та 12.04, які визначені для спірних земельних ділянок, ставка земельного податку та розмір орендної плати, на думку суду першої інстанції, не змінилися.
Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений без належного врахування правової природи спірних правовідносин, цільового призначення кожної земельної ділянки та диференційованих ставок орендної плати, встановлених рішеннями Дніпровської міської ради для відповідних видів використання земельних ділянок.
Передусім колегія суддів звертає увагу, що у цій справі заявлено не вимогу про стягнення податкового боргу з орендної плати та не вимогу про стягнення заборгованості за чинним договором оренди землі. Позовні вимоги ґрунтуються на положеннях статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України та спрямовані на стягнення коштів, які відповідач, як фактичний користувач земельних ділянок, зберіг у себе внаслідок користування земельними ділянками комунальної власності без належної правової підстави.
Тобто спірні правовідносини не є договірними орендними правовідносинами у вузькому розумінні Закону України «Про оренду землі» та статті 288 Податкового кодексу України. Вони є кондикційними, а тому під час визначення розміру безпідставно збережених коштів суд має встановити суму, яку власник земельної ділянки міг би отримати за звичайних умов, якби право користування земельною ділянкою було належним чином оформлено.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
За змістом пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Таким чином, положення статті 288 Податкового кодексу України безпосередньо регулюють порядок визначення орендної плати у межах договірних відносин оренди землі. Натомість у цій справі чинні договори оренди спірних земельних ділянок у спірний період були відсутні.
Саме тому посилання Дніпровської міської ради та прокурора на положення статті 288 Податкового кодексу України як на безумовну підставу для застосування ставки 3% не може бути прийняте колегією суддів як достатнє обґрунтування правильності розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів.
Колегія суддів виходить з того, що у кондикційних правовідносинах розмір безпідставно збережених коштів має визначатися не шляхом автоматичного застосування максимально або мінімально можливої ставки, а шляхом встановлення тієї плати, яку власник земельної ділянки міг би отримати за звичайних умов за користування конкретною земельною ділянкою з урахуванням її площі, нормативної грошової оцінки, цільового призначення та ставок, установлених відповідним органом місцевого самоврядування.
Такий підхід відповідає суті статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки метою кондикційного зобов`язання є не застосування до фактичного користувача штрафної або підвищеної відповідальності, а повернення потерпілому того майнового приросту, який інша особа зберегла за його рахунок без достатньої правової підстави.
Інакше кажучи, у цій справі має бути визначений не умовно абстрактний розмір плати за землю, а саме той розмір платежу, який Дніпровська міська рада як власник земельних ділянок могла б отримати від відповідача за звичайних умов належного оформлення користування спірними земельними ділянками.
Відтак визначальне значення має не лише нормативна грошова оцінка земельних ділянок, а й ставка, встановлена Дніпровською міською радою для відповідного виду цільового призначення земельної ділянки.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 має цільове призначення 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
Земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 має цільове призначення 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.
Апелянт посилається на те, що відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 № 13/27 зі змінами ставка орендної плати для земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 з кодом цільового призначення 12.04 становить 2,3%, а для земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 з кодом цільового призначення 11.02 відповідно до рішення Дніпровської міської ради у редакції рішення від 13.07.2022 № 3/24 становить 1,3%.
Колегія суддів враховує, що вказані доводи апелянта були предметом заперечень Дніпровської міської ради та прокурора, однак суд першої інстанції, погоджуючись із застосуванням ставки 3%, фактично обмежився посиланням на редакцію рішення Дніпровської міської ради від 21.02.2018 № 8/30 та не надав належної оцінки аргументам відповідача щодо застосування пізніших редакцій рішення Дніпровської міської ради № 13/27, якими встановлено диференційовані ставки залежно від цільового призначення земельних ділянок.
Зокрема, місцевий господарський суд не розмежував правове значення ставок, установлених для різних кодів цільового призначення земельних ділянок, та не перевірив, яку саме ставку Дніпровська міська рада могла б застосувати до відповідача за звичайних умов оформлення права користування кожною із спірних земельних ділянок у відповідний період.
Колегія суддів також не приймає посилання Дніпровської міської ради на постанову Верховного Суду від 06.03.2025 у справі № 160/5643/23 як таке, що безпосередньо підтверджує правильність застосування у цій справі ставки 3%.
Зазначена правова позиція стосувалася правового регулювання зміни орендної плати у чинних договірних відносинах оренди землі та необхідності внесення змін до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди. Натомість у справі № 904/4671/25 між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» у спірний період відсутній чинний договір оренди спірних земельних ділянок, а предметом спору є стягнення безпідставно збережених коштів за статтями 1212– 1214 Цивільного кодексу України.
За таких обставин правовий висновок щодо порядку зміни умов чинного договору оренди землі не може бути механічно застосований до кондикційних правовідносин, у яких суд не змінює договір, а визначає суму майна, збереженого фактичним користувачем за рахунок власника земельної ділянки.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тій частині, що при визначенні розміру безпідставно збережених коштів щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 належить враховувати ставку 2,3%, встановлену для земель з кодом цільового призначення 12.04, а не ставку 3%, застосовану прокурором, Дніпровською міською радою та судом першої інстанції.
Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 колегія суддів враховує, що рішення Дніпровської міської ради від 13.07.2022 №3/24, на яке посилається апелянт, набрало чинності з 01.01.2023 та було прийняте як тимчасове рішення у зв`язку з введенням воєнного стану. Таким чином, ставка 1,3% щодо земельної ділянки з кодом цільового призначення 11.02 може бути врахована при визначенні розміру безпідставно збережених коштів саме за період 2023– 2024 років.
Водночас підстав для застосування ставки 1,3% до періоду 2021– 2022 років щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 колегія суддів не вбачає, оскільки відповідна редакція рішення Дніпровської міської ради, на яку посилається апелянт, не діяла у цей період. Тому розрахунок безпідставно збережених коштів за 2021– 2022 роки щодо цієї земельної ділянки із застосуванням ставки 3% є обґрунтованим.
Таким чином, апеляційний суд частково погоджується з доводами апелянта щодо неправильності застосування єдиної ставки 3% до всього спірного періоду та до обох земельних ділянок. Водночас ці доводи не є підставою для зменшення суми стягнення до 1 367 188, 84 грн, як просить апелянт, оскільки колегія суддів відхилила доводи про повну недоведеність нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за 2021– 2024 роки та земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021– 2022 роки.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає правильним здійснити перерахунок розміру безпідставно збережених коштів таким чином.
Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003:
· за 2021 рік: нормативна грошова оцінка 44 230 314,10 грн Ч 3% = 1 326 909, 42 грн; 
· за 2022 рік: нормативна грошова оцінка 50 864 861,22 грн Ч 3% = 1 525 945, 83 грн; 
· за 2023 рік: нормативна грошова оцінка 53 458 969,15 грн Ч 1,3% = 694 966, 60 грн; 
· за 2024 рік, за період з 01.01.2024 по 03.12.2024: нормативна грошова оцінка 56 205 872,71 грн х 1,3% х 338 днів / 366 днів = 674 777, 61 грн. 
Таким чином, загальний розмір безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 становить: 1 326 909, 42 грн + 1 525 945, 83 грн + 694 966, 60 грн + 674 777, 61 грн = 4 222 599, 46 грн.
Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032:
· за 2021 рік: нормативна грошова оцінка 8 303 664,84 грн Ч 2,3% = 190 984, 29 грн; 
· за 2022 рік: нормативна грошова оцінка 9 134 031,32 грн Ч 2,3% = 210 082, 72 грн; 
· за 2023 рік: нормативна грошова оцінка 10 504 136,02 грн Ч 2,3% = 241 595, 13 грн; 
· за 2024 рік, за період з 01.01.2024 по 03.12.2024: нормативна грошова оцінка 11 205 872,71 грн х 2,3% х 338 днів / 366 днів = 238 017, 64 грн. 
Таким чином, загальний розмір безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 становить: 190 984, 29 грн + 210 082, 72 грн + 241 595, 13 грн + 238 017, 64 грн = 880 679, 78 грн.
Загальна сума безпідставно збережених коштів за користування двома спірними земельними ділянками за період з 01.01.2021 по 03.12.2024, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради, становить: 4 222 599, 46 грн + 880 679, 78 грн = 5 103 279, 24 грн.
Відтак висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів є правильним, однак розмір таких коштів визначено місцевим господарським судом помилково, оскільки при розрахунку було застосовано ставку 3% до обох земельних ділянок за весь спірний період без належного врахування цільового призначення земельних ділянок та диференційованих ставок, установлених рішеннями Дніпровської міської ради.
У такий спосіб, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 підлягає зміні в частині розміру стягнутих безпідставно збережених коштів: замість 7 162 516,17 грн з відповідача підлягає стягненню 5 103 279, 24 грн, а в частині стягнення 2 059 236, 93 грн слід відмовити.
Разом із тим перед остаточним визначенням розміру стягнення колегія суддів має надати оцінку окремому доводу апелянта щодо наявності переплати з орендної плати за землю у розмірі 406 074, 36 грн, яку відповідач просить врахувати шляхом зменшення суми стягнення.
Щодо доводів апелянта про необхідність зменшення розміру безпідставно збережених коштів на суму переплати з орендної плати за землю у розмірі 406 074, 36 грн колегія суддів зазначає таке.
В апеляційній скарзі та відповіді на відзив Дніпровської міської ради Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» посилається на те, що суд першої інстанції не надав оцінки витягу з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника податків з бюджетом та цільовими фондами, який, за твердженням відповідача, підтверджує існування переплати з орендної плати за землю юридичних осіб у розмірі 406 074, 36 грн станом на 09.02.2022 за кодом класифікації доходів бюджету 18010600.
Апелянт вважає, що зазначена сума має бути відрахована від визначеного судом розміру безпідставно збережених коштів, оскільки, на його думку, інших земельних ділянок, крім спірних, відповідач не має, а тому така переплата стосується саме правовідносин, які є предметом цього спору.
Колегія суддів погоджується з апелянтом лише в тій частині, що відповідний доказ підлягає оцінці судом відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд зобов`язаний надати оцінку як доказам у цілому, так і кожному доказу або групі однорідних доказів, що містяться у справі.
Водночас колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеної до стягнення суми безпідставно збережених коштів на 406 074,36 грн, оскільки сам по собі витяг щодо стану розрахунків платника податків з бюджетом та цільовими фондами, на який посилається апелянт, не підтверджує належним і достатнім чином, що зазначена переплата є саме фактично сплаченою платою за користування спірними земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:01:205:0003 та 1210100000:01:205:0032 у заявлений прокурором період з 01.01.2021 по 03.12.2024.
Такий витяг відображає стан інтегрованої картки платника податків за відповідним кодом класифікації доходів бюджету, однак не містить належної деталізації щодо конкретних земельних ділянок, кадастрових номерів, періоду, за який відповідна сума була сплачена або зарахована, підстав її виникнення, а також не підтверджує, що ця сума фактично зарахована саме як плата за користування тими земельними ділянками, які є предметом спору у цій справі.
Колегія суддів враховує, що предметом спору у цій справі є не визначення податкового зобов`язання та не вирішення питання про повернення чи зарахування переплати з відповідного бюджетного платежу, а стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками комунальної власності без належної правової підстави. Відтак для врахування будь-якої сплаченої суми при визначенні розміру кондикційного стягнення має бути встановлено, що така сума фактично надійшла до відповідного місцевого бюджету саме як плата за користування конкретною спірною земельною ділянкою у спірний період.
Саме наявність такого зв`язку між сплаченими коштами, конкретною земельною ділянкою, відповідним періодом користування та бюджетом територіальної громади має вирішальне значення для висновку про недопустимість повторного стягнення відповідної суми.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 06.05.2026 у справі № 908/1619/25 колегія суддів бере до уваги, однак вважає, що обставини цієї справи не є тотожними обставинам справи № 904/4671/25.
У справі № 908/1619/25 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про зменшення розміру заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів на суму вже сплаченого відповідачем земельного податку, оскільки судами було встановлено, що такі кошти фактично сплачувалися саме за користування спірною земельною ділянкою у спірний період та надійшли до бюджету відповідної територіальної громади. За таких обставин повторне стягнення цієї самої суми у складі безпідставно збережених коштів суперечило б принципу справедливості та могло б призвести до надмірного втручання у право особи на мирне володіння майном.
Натомість у справі, що переглядається, матеріали справи не містять належних доказів того, що сума 406 074,36 грн була фактично сплачена відповідачем саме за користування земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:01:205:0003 та 1210100000:01:205:0032 у період, за який заявлено вимоги у цій справі.
Крім того, відповідно до інформації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.05.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» по земельних ділянках за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, декларації з плати за землю не подавало, орендну плату та земельний податок не декларувало і не сплачувало. Така інформація, навпаки, свідчить про відсутність належного декларування та сплати плати за землю щодо спірних земельних ділянок у встановленому порядку.
Саме лише твердження відповідача про те, що інших земельних ділянок, крім спірних, він не має, не є достатньою підставою для автоматичного висновку про те, що вся сума переплати за відповідним кодом класифікації доходів бюджету стосується саме спірних земельних ділянок, саме спірного періоду та саме того майнового збереження, яке є предметом позову у цій справі.
Колегія суддів також звертає увагу, що наявність переплати в інтегрованій картці платника податків може бути предметом реалізації платником передбачених податковим законодавством процедур її повернення або зарахування у рахунок відповідних податкових платежів. Однак така переплата не може автоматично зменшувати розмір цивільно-правового кондикційного зобов`язання без встановлення її прямого зв`язку з предметом спору.
Таким чином, на відміну від ситуації, яка була предметом розгляду Верховного Суду у справі № 908/1619/25, у цій справі відповідач не довів, що сума 406 074,36 грн є коштами, які вже були фактично сплачені до бюджету Дніпровської міської територіальної громади саме за користування спірними земельними ділянками у спірний період.
За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необхідність зменшення визначеного апеляційним судом розміру безпідставно збережених коштів на суму 406 074,36 грн.
Водночас колегія суддів враховує сам факт наведення відповідачем відповідного доводу та надає йому оцінку в цій постанові, що усуває недолік мотивування рішення суду першої інстанції в цій частині, однак не впливає на остаточний розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача.
З урахуванням викладеного загальний розмір безпідставно збережених коштів, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради, становить 5 103 279, 24 грн, а саме: 4 222 599, 46 грн - за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003; 880 679, 78 грн - за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032.
У частині стягнення 2 059 236, 93 грн позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ця частина заявленої суми сформована внаслідок застосування до спірних правовідносин ставки 3% без належного врахування цільового призначення земельних ділянок та диференційованих ставок, установлених рішеннями Дніпровської міської ради.
У такий спосіб, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими частково: у частині неправильного визначення розміру безпідставно збережених коштів через застосування ставки 3% до обох земельних ділянок за весь спірний період. Водночас доводи апелянта щодо повної недоведеності нормативної грошової оцінки окремих земельних ділянок, необхідності зменшення суми стягнення до 1 367 188,84 грн або до 961 114,48 грн з урахуванням заявленої переплати колегія суддів відхиляє.
Таким чином, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 підлягає зміні в частині розміру стягнутих безпідставно збережених коштів, із викладенням відповідної частини резолютивної частини рішення у новій редакції.
Колегія суддів також враховує, що доводи Дніпровської міської ради та прокурора про необхідність залишення рішення суду першої інстанції без змін ґрунтуються переважно на правильному загальному висновку про наявність у відповідача обов`язку сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками комунальної власності без належним чином оформленого права користування.
У цій частині колегія суддів погоджується з позицією Дніпровської міської ради, прокурора та суду першої інстанції, оскільки матеріалами справи підтверджено сформованість спірних земельних ділянок, належність їх до земель комунальної власності, розміщення на них у спірний період нерухомого майна відповідача, припинення строку дії раніше укладених правовстановлюючих документів на землю та відсутність доказів оформлення відповідачем у спірний період речового права користування такими земельними ділянками.
Разом із тим наведені обставини підтверджують лише саму наявність підстав для виникнення у відповідача кондикційного обов`язку, однак не звільняють суд від обов`язку перевірити правильність визначення розміру такого обов`язку. Саме розмір безпідставно збережених коштів має бути встановлений з урахуванням належної нормативної грошової оцінки земельних ділянок, їх площі, цільового призначення, періоду фактичного користування та ставки, яка підлягає застосуванню за відповідних умов.
Суд першої інстанції правильно визначив правову природу спірних правовідносин як кондикційних та обґрунтовано застосував до них положення статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України. Також місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач як фактичний користувач земельних ділянок не може безоплатно користуватися землею комунальної власності лише з тієї підстави, що належним чином не оформив право користування нею.
Водночас суд першої інстанції, погоджуючись із розрахунком прокурора та Дніпровської міської ради, не надав належної оцінки доводам відповідача щодо застосування диференційованих ставок залежно від цільового призначення земельних ділянок та фактично без достатнього мотивування застосував до обох земельних ділянок ставку 3% за весь спірний період.
Такий підхід призвів до завищення розміру стягнення, оскільки для земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032, яка має цільове призначення 12.04, при визначенні розміру безпідставно збережених коштів належить враховувати ставку 2,3%, а для земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003, яка має цільове призначення 11.02, ставка 1,3% підлягає врахуванню за період 2023– 2024 років.
При цьому колегія суддів не погоджується з апелянтом у частині, в якій він просить зменшити суму стягнення до 1 367 188, 84 грн, оскільки така сума сформована виходячи з помилкового припущення про повну недоведеність нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032 за весь спірний період та земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 за 2021– 2022 роки.
Як зазначено вище, відсутність сформованих витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки за окремі роки сама по собі не свідчить про неможливість визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок на підставі інших належних доказів, зокрема затвердженої технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра, рішень Дніпровської міської ради, даних Державного земельного кадастру щодо сформованості, площі та цільового призначення земельних ділянок, а також розрахунків уповноваженого комунального підприємства, оцінених у сукупності з іншими матеріалами справи.
Також колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо необхідності зменшення суми стягнення до 961 114, 48 грн з урахуванням заявленої переплати у розмірі 406 074, 36 грн, оскільки відповідач не довів належними і допустимими доказами, що зазначена сума є коштами, фактично сплаченими саме за користування спірними земельними ділянками, саме у спірний період та саме до бюджету відповідної територіальної громади як плата за такі земельні ділянки.
Таким чином, за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим у частині висновків про наявність правових підстав для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками комунальної власності без належної правової підстави.
Водночас рішення суду першої інстанції не може бути залишене без змін у частині визначення розміру таких коштів, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права при визначенні ставки, яка підлягала застосуванню для розрахунку безпідставно збережених коштів, та не враховано цільове призначення кожної із земельних ділянок і відповідні ставки, встановлені рішеннями Дніпровської міської ради.
Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
У цій справі встановлені апеляційним судом обставини не свідчать про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі, оскільки сам висновок про наявність підстав для стягнення безпідставно збережених коштів є правильним. Водночас допущена судом першої інстанції помилка у визначенні розміру стягнення є підставою для зміни рішення в цій частині.
З огляду на викладене апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 - зміні в частині розміру стягнутих безпідставно збережених коштів.
Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради підлягають стягненню безпідставно збережені кошти за фактичне користування земельними ділянками комунальної власності у загальному розмірі 5 103 279,24 грн, у тому числі: 4 222 599,46 грн - за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 та 880 679,78 грн - за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні достатньою мірою містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як такий, що вимагає від судів детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення, це не означає необхідності надання детальної відповіді на кожен довід сторони; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Колегія суддів зазначає, що у цій справі апеляційний суд надав оцінку всім істотним доводам апеляційної скарги, відзивів на неї та відповіді апелянта на відзив Дніпровської міської ради, які впливають на правильність вирішення спору, зокрема щодо правової природи спірних правовідносин, фактичного користування відповідачем земельними ділянками, належності доказів нормативної грошової оцінки, правильності застосованої ставки та заявленої відповідачем переплати.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельними ділянками комунальної власності без належним чином оформленого права користування ними.
Висновок місцевого господарського суду про застосування до спірних правовідносин положень статей 1212– 1214 Цивільного кодексу України є правильним, оскільки відповідач у спірний період фактично користувався сформованими земельними ділянками комунальної власності, на яких були розташовані належні йому об`єкти нерухомого майна, не маючи при цьому чинного речового права користування такими земельними ділянками.
Разом із тим суд першої інстанції помилково погодився з розрахунком позивача у повному обсязі, оскільки при визначенні розміру безпідставно збережених коштів було застосовано ставку 3% до обох земельних ділянок за весь заявлений період без належного врахування цільового призначення кожної земельної ділянки та відповідних ставок, встановлених рішеннями Дніпровської міської ради.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та спростовують правильність висновку суду першої інстанції щодо розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача. Водночас інші доводи апелянта, зокрема щодо повної недоведеності нормативної грошової оцінки окремих земельних ділянок за відповідні періоди та необхідності зменшення суми стягнення на суму заявленої переплати, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених правових висновків та здійсненого апеляційним судом перерахунку, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 у частині визначеного судом першої інстанції розміру безпідставно збережених коштів. 
Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» є обґрунтованою частково, оскільки доводи апелянта щодо неправильного визначення розміру стягнення знайшли часткове підтвердження під час апеляційного перегляду. 
За висновком колегії суддів, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради підлягають стягненню безпідставно збережені кошти за фактичне користування земельними ділянками комунальної власності у загальному розмірі 5 103 279,24 грн, у тому числі 4 222 599, 46 грн - за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003 та 880 679,78 грн - за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032. 
Водночас позовні вимоги в частині стягнення 2 059 236,93 грн є необґрунтованими, оскільки зазначена сума сформована внаслідок застосування до спірних правовідносин ставки, яка не відповідає цільовому призначенню земельних ділянок та належному розміру плати за їх фактичне користування. 
Таким чином, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 підлягає зміні в частині розміру стягнутих безпідставно збережених коштів, а в іншій частині - залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судом першої інстанції позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, у зв`язку з чим з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпропетровської обласної прокуратури стягнуто судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 87 161, 39 грн.
За результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції змінюється в частині розміру стягнутих безпідставно збережених коштів: із заявлених до стягнення 7 162 516, 17 грн задоволенню підлягають вимоги у розмірі 5 103 279, 24 грн, що становить приблизно 71,25% від заявленої суми.
Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви підлягає покладенню на відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі: 87 161,39 грн х 5 103 279, 24 грн / 7 162 516, 17 грн = 62 102, 33 грн.
У зв`язку із цим рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 підлягає зміні також у частині розподілу судового збору за подання позовної заяви, шляхом зменшення суми судового збору, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпропетровської обласної прокуратури, з 87 161, 39 грн до 62 102, 33 грн.
Щодо судового збору за подання апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» сплачено судовий збір у розмірі 104 315, 89 грн.
Апелянт оскаржував рішення суду першої інстанції в частині стягнення 5 795 327, 33 грн, оскільки просив зменшити суму стягнення з 7 162 516, 17 грн до 1 367 188, 84 грн.
За результатами апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено частково: суму стягнення зменшено на 2 059 236,93 грн, тобто з 7 162 516, 17 грн до 5 103 279, 24 грн.
Таким чином, апеляційна скарга задоволена пропорційно у частині: 2 059 236, 93 грн / 5 795 327, 33 грн = 35,53%.
Відповідно, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає відшкодуванню апелянту пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги, а саме у розмірі: 104 315, 89 грн х 35,53% = 37 066, 26 грн.
З урахуванням того, що позов у цій справі подано прокурором в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, а судовий збір за подання позовної заяви сплачувався Дніпропетровською обласною прокуратурою, витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 37 066, 26 грн підлягають стягненню з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд».
Решта судового збору, сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» за подання апеляційної скарги, залишається за апелянтом.
Інші судові витрати, понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи, учасниками справи до розподілу не заявлялися, докази їх понесення у встановленому процесуальним законом порядку до суду не подавалися.
Керуючись статтями 73, 74, 76– 79, 86, 123, 129, 236, 237, 269, 270, 275, 277, 281– 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 змінити в частині розміру стягнутих безпідставно збережених коштів та розподілу судового збору.
Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 у такій редакції:
«Позов Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, поданий в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» про стягнення безпідставно збережених коштів задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, з кадастровим номером 1210100000:01:205:0003, площею 2,3907 га, за період з 01.01.2021 по 03.12.2024 у розмірі 4 222 599,46 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Лісопильна, 10, з кадастровим номером 1210100000:01:205:0032, площею 0,6036 га, за період з 01.01.2021 по 03.12.2024 у розмірі 880 679,78 грн.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 2 059 236,93 грн відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 62 102, 33 грн».
Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Головпостачспецбуд» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 37 066, 26 грн.
Видачу наказів на виконання цієї постанови, з урахуванням відповідних реквізитів сторін, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 у справі № 904/4671/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 08.07.2026

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков

Суддя А.М. Висоцький