КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3777/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ
Справа № 755/24/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Марфіної Н.В.,
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спадковим майном,

встановив:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та проживанні у квартирі   АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_3 вільного доступу до квартири, а також зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей вказаної квартири.
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4 , після смерті якої залишилось спадкове майно. До складу спадкового майна увійшла квартира АДРЕСА_2 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є син ОСОБА_3 та батько позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 486 позивач здійснював постійний догляд за ОСОБА_4 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , вказана адреса також зазначена як її зареєстроване місце проживання. Право користування вказаною квартирою виникло у ОСОБА_4 на підставі ордеру на житлове приміщення виданого 29 жовтня 1988 року № 2345 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який проживав певний час за вказаною адресою згідно довідки Голови правління ЖБК «Дніпровські хвилі» від 30 серпня 2005 року, та який мешкає на даний час за іншою адресою.
Позивач посилався на те, що після смерті матері ОСОБА_1 викинув його речі з квартири, про що позивач дізнався зі слів сусідів та знайомого. Вважає, що інші особи бажають заволодіти квартирою АДРЕСА_2 , вчиняючи перешкоди у користуванні квартирою та відмовляючи у доступі до речей та документів позивача.
Позивач вказував, що під час спроби потрапити до матері для догляду за нею 15 липня 2023 року о 15 год. 44 хв. йому блокували вхід, відштовхували, та намагалися нанести тілесні ушкодження. Також відповідач самостійно скасував курс лікування ОСОБА_4 , яка з 2018 року постійно приймала курс лікування. На переконання позивача, ОСОБА_1 за порадами знайомих медиків та на власний розсуд надавав матері інші медичні препарати в хаотичній послідовності та відмовився покласти матір на стаціонарне лікування.
Позивач зазначав, що спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_4 на праві особистої власності у Київському міському бюро технічної інвентаризації у 1993 році. Належала їй на праві особистої приватної власності, сторони у справі є спадкоємцями першої черги і мають рівне право на спадкування та користування майном. На переконання позивача, спірна квартира має бути розділена між сторонами по 1/2 частині кожному.
Позивач звертався до приватного нотаріуса Кари О. О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 71993301, та на думку позивача, він має право на користування спадковим майном, однак ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні квартирою, вселив до квартири орендарів, змінив замки.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спадковим майном задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та проживанні у квартирі АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_3 вільного доступу до квартири.
Зобов`язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири в АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково визначив предметом спору захист права власності, оскільки позивач не має зареєстрованого права власності чи користування на спірну квартиру.
Позивач посилався на ордер виконавчого комітету 1988 року, проте згідно з довідкою Київського БТІ від 15.02.2024, квартира була зареєстрована у 1993 році на праві власності за померлою ОСОБА_4 на підставі довідки ЖБК «Дніпрові хвилі».
Спадкоємець має право на захист майна, але саме по собі відкриття спадщини не означає автоматичного виникнення права власності. Оскільки майнові права на спадкову квартиру ще не оформлені в установленому законом порядку, апелянт вважає, що права позивача не могли бути порушені станом на день звернення до суду з позовом.
Скаржник звертає увагу, що спірна квартира набувалася спадкодавцем ОСОБА_4 (дружиною відповідача та матір`ю позивача) у період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 відповідно до ст. 60-65 Сімейного кодексу України, апелянт стверджує, що 1/2 частина квартири належить безпосередньо йому (батьку) на праві спільної сумісної власності подружжя. Окрім цього, відповідач, на відміну від позивача, має постійне зареєстроване місце проживання у спірній квартирі, тоді як місце проживання позивача зареєстроване в Сумській області, на що безпідставно не звернув увагу суд першої інстанції та не дав належної оцінки письмовим доказам.
Крім цього, апелянт зауважує, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 755/17356/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва через відсутність оригіналів документів. Водночас, у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває також цивільна справа № 755/19473/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення батька від права на спадщину. 
Апелянт наголошує на неприязних стосунках і зауважує, що постановами Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_3 неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно свого батька безпосередньо у спірній квартирі. Відповідачу 85 років, за станом здоров`я він потребує стороннього догляду. Спільне проживання чи надання доступу особі, яка систематично чинила насильство, створює для особи похилого віку постійний психотравмуючий фактор та загрозу. Суд першої інстанції проігнорував ці обставини, чим порушив ст. 8 Конвенції про захист прав людини - право на повагу до приватного і сімейного життя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
В обґрунтування відзиву позивач посилається на те, що відсутність державної реєстрації права власності на спірну квартиру не має значення для цієї справи, оскільки спадщина відкривається в момент смерті спадкодавця, а свідоцтво про право на спадщину є документом, що підтверджує це право, проте не створює його, що не може позбавляти спадкоємця права на судовий захист.
За положеннями ст. 396 Цивільного кодексу України правом на судовий захист користуються не тільки власники майна, а особи, які мають інше речове право - володіння чи користування. За обставин цієї справи позивач має титул законного користування/володіння як спадкоємець і як особа, яка включена до складу сім`ї при наданні житла на підставі ордеру.
Посилання апелянта на те, що він є співвласником спірної квартири, не дає підстав для створення позивачу перешкод в доступі до користування житлом. Зазначена обставина жодним чином не впливає на законність оскаржуваного судового рішення.
Також позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що предметом доказування у цій справі є виникнення права власності на спірне майно, а отже суд першої інстанції повинен був надати оцінку обставинам оформлення прав. Позивач зазначає, що насправді предметом даного спору є фактичні перешкоди в користуванні (блокування доступу/ключів), а не спір про визнання права власності.
Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що позивач приховує правовстановлюючі документи на квартиру, оскільки судом встановлено, що ключі перебували у володінні відповідача, що створювало перешкоди в доступі до користування квартирою. Також необґрунтованими є посилання скаржника на паралельні судові провадження, оскільки всі судові процеси мають відмінні одне від одного предмет і підстави, не створюють преюдиції, а рішення в них, як правило, не є такими, що набрали законної сили і встановлюють факти, обов`язкові для цього спору.
Посилання апелянта на справи про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП позивач вважає необґрунтованими, оскільки за наявності існування у відповідача реальних побоювань щодо безпеки, то закон визначає конкретні механізми захисту, однак, що не може замінюватися самоуправством.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
09 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_3 про закриття апеляційного провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_1 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.01.2026 серії НОМЕР_1 .
Ухвалою апеляційного суду, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання відмовлено. 
Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
У такому разі суд зобов`язаний зупинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
Разом з тим, пунктом 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.
Відповідно до частини третьої статті 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Предметом спору в цій справі є усунення перешкод у користуванні квартирою: позивач просить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та проживанні у квартирі АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_3 вільного доступу до квартири, а також зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей вказаної квартири.
За своїм характером, зобов`язання, яке може виникнути на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07.10.2025, у разі його залишення без змін, є немайновим і тісно пов`язане з особою відповідача, а тому правонаступництво в цій справі не допускається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у здійсненні позивачу його прав на спірну квартиру, що зафіксовано у відповідних актах від 28 листопада 2024 року, 11 грудня 2024 року, 24 грудня 2024 року, та заявах по суті, зокрема у відзиві, тому позовні вимоги ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою, що розташована у АДРЕСА_1 , шляхом надання ОСОБА_3 вільного доступу до квартири суд вважав обґрунтованими. 
Порушення позивача у користуванні власністю полягають зокрема в тому, що відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири.
Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що батьками позивача ОСОБА_3 були відповідач ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження від 07.02.2024 серії НОМЕР_2 (т. 1 а. с. 25, 144 зворот).
З 18 липня 1974 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі (т. 1 а. с. 24).
29 жовтня 1988 року виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів видано ордер на житлове приміщення №2345, який виданий ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , із сім`єю, яка складається з двох осіб: ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (т. 1 а. с. 44).
13 лютого 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карою О.О. заведено спадкову справу № 06-2024, з якої вбачається, що ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_1 (чоловік) звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, зокрема, квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 141, 158).
Згідно з інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15 лютого 2024 року на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кари О.О. від 14.02.2024 року, згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі довідки, виданої ЖБК «Дніпрові хвилі» за № 1057 від 25.05.1993, та зареєстрованого в Бюро 04.11.1993, за реєстровим № 177/30468 (а.с. 49, т. 1).
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кари О.О. від 24.09.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.

Актами від 28 листопада 2024 року, 11 грудня 2024 року, 24 грудня 2024 року, складені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зафіксовано здійснення перешкод у користування квартирою ОСОБА_1 , а саме:
- актом від 28.11.2024, згідно з яким за адресою: в АДРЕСА_1 , чинилися перешкоди у користуванні вказаною квартирою громадянами ОСОБА_1 та сторонніми особи, а саме: у вхідних дверях були замінено замки, на дзвінок і стукання по дверях ніхто не відповів, проте було чути що в квартирі є люди, двері вхідні не відчинили (т. 2 а.с. 35);
- актом від 11.12.2024, відповідно до якого за адресою: в АДРЕСА_1 громадянами ОСОБА_1 та не встановленими особами чиняться перешкоди у користуванні вказаною квартирою, а саме: не відчиняють вхідні двері, коли дзвонять у дзвінок. Також чутно, що у квартирі є люди, жіночий голос за дверима у квартирі розмовляє по телефону. Навіть при стуканні у двері, батько не відчинив вхідних дверей, дивився у дверне око і сміявся (т. 2 а.с. 38);
- актом від 24.12.2024, з якого вбачається, що за адресою: в АДРЕСА_1 громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та сторонніми особами чиняться перешкоди у користуванні квартирою, а саме: стукали та дзвонили у двері та то не відчиняв але було чутна розмова чоловіка та жінки, потім хтось відповів, що двері не відчинить, що позивачу тут робити нічого і що суд все вирішить (т. 2 а.с. 41).
Як встановив суд першої інстанції та не заперечується сторонами, сторони перебувають у конфліктних відносинах, відсутнє порозуміння, що зафіксовано у справах про притягнення до адміністративного правопорушення.
Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин першої і четвертої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частинами першою - третьою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
За частиною першою ст 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 379 ЦК України регламентовано, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Згідно з частиною першою статі 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2025 року у справі № 755/12571/23 (провадження № 61-8679св24) вказано, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.
У постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 463/6829/21 зазначено, що спадкоємець, який у встановленому порядку прийняв спадщину, є її власником із часу її відкриття, а документом на підтвердження права на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законом порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування чи володіння належним їй на праві власності майном.
Подібні висновки сформульовані в постановах Верховного Суду від 17.09.2025 у справі № 697/2143/20 і від 04.06.2025 у справі № 592/1741/22.
Таким чином, змінивши замки до вхідних дверей спірної квартири, відповідач створив перешкоди позивачу в доступі до його житла, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про помилкове визначення судом предмету спору - захист права власності, - оскільки майнові права на спірну квартиру позивач не оформив, і що місце проживання відповідача зареєстроване у спірній квартирі, тоді як місце проживання відповідача - у Сумській області, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карою О.О. заведено спадкову справу № 06-2024, відповідно до якої спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частина перша статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частин першої і третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (Case of Stretch v. The United Kingdom) Європейський Суд з прав людини роз`яснив, що в контексті пунктів 1, 2 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року поняття «майно» (possessions) може означати «існуюче майно» (existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення Суду від 24.06.2003, заявою № 44277/98).
Таким чином, відсутність свідоцтва про право на спадщину не виключає факту прийняття спадкоємцем самої спадщини і можливість позивача захищати свої права на спірну квартиру, в тому числі право вільно нею користуватися, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на спадкове майно, зокрема квартири за адресою: АДРЕСА_1 , має право вимагати усунення перешкод у користуванні спірною квартирою.
У свою чергу, відповідач не довів, що позивач відмовився від спадщини, відповідна заява позивача також відсутня і в матеріалах спадкової справи.
Посилання скаржника на цивільні справи №№ 755/17356/24 (про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом) і 755/19473/24 (про усунення ОСОБА_1 від права на спадщину) апеляційний суд вважає безпідставним, адже встановлення обставин в зазначених справах жодним чином не впливає на обраний позивачем спосіб захисту цивільного права - шляхом усунення перешкод у користуванні спірною квартирою.
Апелянт вказує також на те, що ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а спільне проживання чи надання доступу позивачу до спірного житла утворює для відповідача як особи похилого віку психотравмуючий фактор і загрозу.
Апеляційний суд відхиляє зазначені доводи, оскільки відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а тому позивач має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном.
Клопотання позивача про закриття провадження у зв`язку зі смертю відповідача не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до частини третьої статті 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, у зв`язку з чим рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 06 серпня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.