ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/2588/25 пров. № А/857/38228/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі № 500/2588/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій,-

суддя в 1-й інстанції Мандзій О.П.,
час ухвалення рішення 25 серпня 2025 року,
місце ухвалення рішення м.Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення 25 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, у розмірі 35 років 6 місяців 22 дні. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоди на посадах арбітра юридичного відділу Тернопільської обласної спілки споживчих товарів з 02.08.1982 по 19.10.1983, старшого юрисконсульта юридичного відділу Тернопільської обласної спілки споживчих товарів з 20.10.1983 по 20.10.1986, судді арбітражного суду Тернопільської області з 19.06.1992 по 09.07.1992, та здійснити перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, у розмірі 35 років 6 місяців 22 дні, з 02.11.2024.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на момент призначення щомісячного довічного грошового утримання судді позивачу чітко визначено перелік робіт на посадах, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді. Відповідно до ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Частиною 3 ст.142 та абз.2 п.25 розділу ХІІ Закону №1402-VIII визначено, що стаж роботи судді, що визначений відповідно до статті 137 Закону №1402-VIII, дає право судді подати заяву про відставку. Застосування норм ст.137 Закону №1402-VIII при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання суддів у відставці не передбачено. 
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав, а саме.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1958 року народження, 25.06.1982 закінчила Львівський ордена Леніна державний університет ім. Івана Франка, про що отримала диплом серії НОМЕР_1 за спеціальністю "правознавство", кваліфікація "юрист".
Відповідно до записів трудової книжки, ОСОБА_1 :
з 02.08.1982 прийнята на посаду арбітра юридичного відділу Тернопільської обласної спілки споживчих товарів;
з 20.10.1983 переведена на посаду старшого юрисконсульта юридичного відділу Тернопільської обласної спілки споживчих товарів;
з 09.07.1992 звільнена по переводу в арбітражний суд Тернопільської області.
Постановою Верховної ради України від 19.06.1992 №2486-ХII, ОСОБА_1 обрана суддею арбітражного суду Тернопільської області (з 11.07.2001 – суддя Господарського суду Тернопільської області).
Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.10.2023 № 1004/0/15-23 "Про звільнення судді ОСОБА_1 , з посади судді Господарського суду Тернопільської області у зв`язку із поданням заяви про відставку" позивача звільнено з посади судді Господарського суду Тернопільської області у зв`язку із поданням заяви про відставку.
Наказом голови Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2023 № 178-к/ тр "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Господарського суду" з 24.10.2023 позивача відраховано із штату Господарського суду Тернопільської області.
З 25.10.2023 позивач перебуває на обліку Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як суддя у відставці, та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при розрахунку стажу роботи 31 рік 03 місяці 16 днів, в розміри 72 відсотків суддівської винагороди.
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 08.04.2025 №2505-2733/Б-02/8-1900/25 відмовлено позивачу в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на відсутність підстав для зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання період роботи на посаді арбітра та старшого консультанта юридичного відділу Тернопільської облспоживспілки з 02.08.1982 по 19.10.1983 та з 20.10.1983 по 09.07.1992, оскільки застосування норм ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання суддів у відставці не передбачено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII).
Згідно з ч.1 ст.116 Закону №1402-VIII суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII).
При цьому, абз.4 п.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Як встановлено судом, з 25.10.2023 позивач перебуває на обліку Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як суддя у відставці, та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при розрахунку стажу роботи 31 рік 03 місяці 16 днів, в розміри 72 відсотків суддівської винагороди.
На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-ХІІ та Указом Президента України від 10.07.1995 № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".
Згідно із ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів", зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 № 4015-ХІІ "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів", до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражі в України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Частиною 2 ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, яка діє з 05.08.2018) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми у взаємозв`язку з абз.4 п.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до ст.137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про статус суддів" на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права тривалістю три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України "Про статус суддів" на день їх обрання.
Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що ч.2 ст.137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Так, Вищою радою правосуддя у рішенні від 24.10.2023 № 1004/0/15-23 "Про звільнення судді ОСОБА_1 , з посади судді Господарського суду Тернопільської області у зв`язку із поданням заяви про відставку" встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню:
стаж роботи на посаді судді – 31 рік 4 місяці 5 днів;
стаж роботи на посаді арбітра юридичного відділу Тернопільської облспоживспілки – 1 рік 2 місяці 17 днів;
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя регламентовано приписами Закону України "Про вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII (далі – Закон №1798-VIII).
Пунктом 6 ч.1 ст.3 вказаного Закону передбачено, що Вища рада правосуддя ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Згідно з ч.1 ст.35 Закону №1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя може бути оскаржене до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Частиною 1 ст.55 Закону №1798-VIII передбачено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.
За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення (ч.4 ст.55 Закону №1798-VIII).
Відповідно до ч.1 ст.57 Закону №1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.
В силу приписів ч.5 ст.242 КАС України суд враховує висновки, неодноразово викладені Верховним Судом у постановах, зокрема, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 20.04.2021 у справі № 344/570749, від 23.062022 у справі № 420/1987/21, від 08.09.2022 у справі № 380/10696/21, згідно із якими стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Відтак, Вища рада правосуддя є єдиним, конституційним органом, який при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку обчислює необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого і має розраховуватись та виплачуватись відповідне довічне грошове утримання судді у відставці.
Таким чином, загальний стаж на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання становить 35 років 6 місяців 22 дні, що підтверджується розрахунком, який зроблений із урахуванням мотивів рішення Вищої ради правосуддя від 24.10.2023 № 1004/0/15-23.
При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що рішення Вищої ради правосуддя від 24.10.2023 № 1004/0/15-23 "Про звільнення судді ОСОБА_1 , з посади судді Господарського суду Тернопільської області у зв`язку із поданням заяви про відставку", у якому загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, встановлено у 35 років 6 місяців 22 дні, було скасовано.
Варто також вказати, що до повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не віднесено визначення загального стажу роботи судді, який дає їй право на відставку і який визначає рівень щомісячного довічного грошового утримання судді.
Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, періодів роботи на посадах арбітра юридичного відділу Тернопільської обласної спілки споживчих товарів з 02.08.1982 по 19.10.1983, старшого юрисконсульта юридичного відділу Тернопільської обласної спілки споживчих товарів з 20.10.1983 по 20.10.1986, судді арбітражного суду Тернопільської області з 19.06.1992 по 09.07.1992.
У зв`язку із наведеним, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо непроведення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із загального стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, у розмірі 35 років 6 місяців 22 дні та необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоди на посадах арбітра юридичного відділу Тернопільської обласної спілки споживчих товарів з 02.08.1982 по 19.10.1983, старшого юрисконсульта юридичного відділу Тернопільської обласної спілки споживчих товарів з 20.10.1983 по 20.10.1986, судді арбітражного суду Тернопільської області з 19.06.1992 по 09.07.1992 та здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, у розмірі 35 років 6 місяців 22 дні, з 02.11.2024.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно дост. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі № 500/2588/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | А. Р. Курилець
судді | | С. М. Кузьмич
| | О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 27 липня 2026 року.