Справа № 676/3574/26
Провадження № 2/674/1033/26

РІШЕННЯ
іменем України 

18 серпня 2026 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Барателі Д.Т., за участі секретаря судового засідання Калянової І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (ціна позову 29503,41 грн),
в с т а н о в и в :
До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 29503,41 грн за кредитним договором № 1486-9191 від 21.12.2024 (далі - кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2662,40 грн, зумовлений судовим розглядом вказаних позовних вимог.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість, яку в добровільному порядку не погашено.
Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України "Про електронну комерцію" щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді.
Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі.
Ухвалою від 29.06.2026 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 1486-9191 від 21.12.2024 (далі - кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 4900,00 грн на строк 365 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,99% за кожен день користування кредитом протягом перших 180 днів строку кредитування. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 21.12.2024 на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав позивачу.
Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено та введено відповідачем 21.12.2024. Кредитний договір містить також умови щодо стандартної (базової) процентної ставки у розмірі 0,85% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується з 181-го дня і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (п. 4.10 кредитного договору).
Пунктом 4.12 кредитного договору передбачено, що продовження строку кредитування в односторонньому порядку не допускається; строк кредитування може бути продовжений виключно за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору, після чого строк кредитування продовжується і складає 365 календарних днів з моменту укладення такої додаткової угоди. У подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 09.02.2025, на підставі якої відповідачу надано додаткові кредитні кошти у сумі 5400,00 грн, та додаткову угоду № 2 від 17.02.2025, на підставі якої відповідачу надано додаткові кредитні кошти у сумі 2000,00 грн. Обидві додаткові угоди укладені електронно, у тому самому порядку, що й кредитний договір. Загальна сума наданих відповідачу кредитних коштів за договором з урахуванням додаткових угод склала 12300,00 грн, що підтверджується довідкою позивача про перерахування суми кредиту та квитанціями платіжних систем LiqPay і EasyPay про перерахування коштів на картку відповідача.
У результаті невиконання умов кредитного договору, як зазначає позивач, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 29503,41 грн, з яких: 5363,12 грн заборгованість за кредитом; 17990,29 грн заборгованість за нарахованими процентами; 6150,00 грн заборгованість за процентами річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором.
Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язанння, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту та квитанціями про перерахування коштів від фінансово-розрахункових установ.
Відповідач, отримавши кредитні кошти, був зобов`язаний в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеним договором. При цьому в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, немає.
Відповідач, у свою чергу, не сплатив своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, що випливає з розрахунку заборгованості за договором, наданого позивачем.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України.
Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про споживче кредитування" також було доповнено п. 17, відповідно до яког тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності цим Законом, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) та з 21.08.2024 включно та надалі - 1%.
У даному випадку кредитний договір укладено 21.12.2024, тобто в період дії максимального обмеження денної процентної ставки на рівні 1% (з 21.08.2024 і надалі). Встановлена договором процентна ставка у розмірі 0,99% в день та застосована за розрахунком заборгованості ставка у розмірі 0,83% в день є нижчими за встановлений законом максимум, а тому нарахування процентів за такими ставками протягом строку кредитування є правомірним.
Водночас, досліджуючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд звертає увагу на наступне. Згідно з п. 4.12 кредитного договору кредит надавався строком на 365 днів з 21.12.2024, відтак первісний термін (дата) повернення кредиту визначався 20.12.2025. Проте, оскільки в подальшому сторони уклали додаткову угоду № 2 від 17.02.2025 про надання відповідачу додаткових коштів у кредит, якою відповідно до п. 4.12 кредитного договору строк кредитування продовжено на 365 днів з моменту укладення цієї додаткової угоди, актуальний строк кредитування визначається по 16.02.2026 включно. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано відсотки за користування кредитом за період з 21.12.2024 по 16.02.2026, тобто виключно в межах продовженого у визначеному договором порядку строку кредитування: за процентною ставкою 0,99% в день (у межах перших 180 днів, що обчислюються від дати останньої додаткової угоди) та за ставкою 0,83% в день (у подальший період до закінчення продовженого строку кредитування), загалом у сумі 17990,29 грн (з урахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем). Нарахована сума не перевищує загального розміру процентів за весь строк кредитування, визначений умовами кредитного договору з урахуванням додаткових угод, а нарахування процентів за період після спливу продовженого строку кредитування позивачем не здійснювалось - починаючи з 17.02.2026 проценти за розрахунком не нараховувались. За таких обставин нарахування відсотків у сумі 17990,29 грн відповідає умовам кредитного договору та вимогам закону, а вимога про їх стягнення є правомірною.
Що стосується вимоги про стягнення 6150,00 грн процентів річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, суд зазначає таке.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано зазначену суму за період з 10.04.2025 по 06.06.2025.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції Закону України № 2120-IX від 15.03.2022) встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Суд виходить з того, що воєнний стан в Україні введено з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, і на час розгляду цієї справи він діє. Прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором та нарахування процентів річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України мали місце у період дії воєнного стану. Відтак в силу прямої вказівки закону відповідач звільняється від обов`язку їх сплати, а вимога про стягнення процентів річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України у сумі 6150,00 грн задоволенню не підлягає.
Наведений у позовній заяві довід позивача про застосовність пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, чинній з 24.12.2023) не спростовує наведеного висновку, оскільки зазначена норма є спеціальною, стосується звільнення від відповідальності за договорами, укладеними до 23.01.2024, і не скасовує та не обмежує дію пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яка діє щодо будь-якого кредитного договору незалежно від дати його укладення протягом усього періоду воєнного стану.
Таким чином, суд доходить висновку, що позоні вимоги підлягають частковому задоволенню у наступному розмірі: основний борг за кредитом - 5363,12 грн, проценти за користування кредитом - 17990,29 грн, загалом 23353,41 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України у сумі 6150,00 грн слід відмовити з огляду на наведені вище обставини.
Виходячи із наведених праових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2662,40 грн, розрахованій виходячи з ціни позову 29503,41 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 23353,41 грн, що становить 79,15% заявленої суми, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 2107,42 грн.
Питання розподілу витрат на правничу допомогу позивач не заявляв у прохальній частині позовної заяви, у зв`язку з чим судом не вирішується; позивач не позбавлений права вирішити це питання шляхом подання заяви про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 205, 525, 526, 527, 530, 617, 625, 627, 628, 629, 1054 Цивільного кодексу України, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Законом України "Про електронну комерцію", Законом України "Про споживче кредитування", суд, -
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором № 1486-9191 від 21.12.2024 у сумі 23353,41 грн, з яких:
- сума заборгованості за кредитом - 5363,12 грн;
- сума заборгованості за процентами - 17990,29 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" судові витрати у сумі 2107,42 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598).
Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення складено та підписано 18 серпня 2026 року.

Суддя Давид БАРАТЕЛІ