ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/3498/26 пров. № А/857/32904/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Валюха В.М.,
суддів Бруновської Н.В., Хобор Р.Б.,

розглянувши без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2026 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог у справі № 300/3498/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди (суддя Микитюк Р.В.; час і місце постановлення ухвали - 01 червня 2026 року, м. Івано-Франківськ),

ВСТАНОВИВ:

25.05.2026 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, ОСОБА_2 про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди з підстав порушення вимог законодавства щодо порядку надання безоплатної правничої допомоги.
В позовній заяві позивачем серед іншого заявлено позовні вимоги до адвоката Марківа Р.Б., а саме:
- визнати протиправною поведінку і бездіяльність ОСОБА_2 , який отримав доручення Центру БПД на представлення інтересів позивача у справі № 300/4699/22, не виконав жодної дії як представник встановлені як обов`язкові:
- повідомити суд про своє представництво позивача;
- розділ 3 п. 1 стандартів якості надання БПД, отримавши доручення Центру на представництво у справі, яке вже розглядається, невідкладно ознайомитися з матеріалами справи;
- скласти адвокатське досьє;
- зустрітися з клієнтом;
- надати звіт на вимогу клієнта про об`єм виконаних робіт, правову позицію;
- повідомити суд і клієнта письмово про неминучість виконання доручення;
- передати матеріали при заміні іншому адвокату – наступнику;
- стягнути з адвоката Марківа Р.Б. на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 35000 євро.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.06.2026 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог до адвоката Марківа Р.Б. про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди з підстав порушення вимог законодавства щодо порядку надання безоплатної правничої допомоги, відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Доненко В.О., не погодившись із вказаною ухвалою, подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.06.2026 у справі № 300/3498/26 скасувати.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на цей спір не поширюється юрисдикція адміністративного суду.
Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, з урахуванням пункту 1 частини першої статті 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, в розумінні КАС України адвокат не відноситься до суб`єктів владних повноважень рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені до адміністративних судів. За змістом заявлених позовних вимог, звернутих до адвоката Марківа Р.Б., Доненко В.О. вважає неналежними та/або не наданими послуги відповідача у справі № 300/4699/22, які, на думку позивача, повинен був надати на виконання доручення Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, а також порушення Правил адвокатської етики. Заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до адвоката Марківа Р.Б. щодо порушення вимог розділ 3 п. 1 стандартів якості надання БПД, та, як наслідок, вимоги про стягнення моральної шкоди не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді, оскільки законодавством визначено інший порядок та суб`єктів до яких можуть бути оскаржені такі дії адвоката. Суд першої інстанції зазначив, що справа № 300/3498/26 в частині вимог, звернутих до адвоката Марківа Р.Б., не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
Завданням адміністративного судочинства, в силу частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору і характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.
На підставі частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Суди першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, зокрема до адвоката Марківа Р.Б., у якому просив:
- визнати протиправною поведінку і бездіяльність ОСОБА_2 , який отримав доручення Центру БПД на представлення інтересів позивача у справі № 300/4699/22, не виконав жодної дії як представник встановлені як обов`язкові:
- повідомити суд про своє представництво позивача;
- розділ 3 п. 1 стандартів якості надання БПД, отримавши доручення Центру на представництво у справі, яке вже розглядається, невідкладно ознайомитися з матеріалами справи;
- скласти адвокатське досьє;
- зустрітися з клієнтом;
- надати звіт на вимогу клієнта про об`єм виконаних робіт, правову позицію;
- повідомити суд і клієнта письмово про неминучість виконання доручення;
- передати матеріали при заміні іншому адвокату – наступнику;
- стягнути з адвоката Марківа Р.Б. на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 35000 євро.
Таким чином, позивач оскаржує дії та бездіяльність адвоката Марківа Р.Б. під час надання ним правничої допомоги ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) суб`єктами надання безоплатної первинної правничої допомоги в Україні є:
1) органи виконавчої влади;
2) органи місцевого самоврядування;
3) центри з надання безоплатної правничої допомоги;
4) спеціалізовані установи з надання безоплатної первинної правничої допомоги, утворені органами місцевого самоврядування з урахуванням потреб територіальної громади;
5) юридичні особи приватного права, які мають право надавати правничу допомогу, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку;
6) адвокати та інші фахівці у відповідній галузі права, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є:
1) центри з надання безоплатної правничої допомоги;
2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу.
За змістом частини першої статті 26 Закону № 3460-VI адвокат або працівник центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів;
2) надавати якісно та в необхідному обсязі безоплатну вторинну правничу допомогу;
3) приймати до провадження справи осіб, які потребують безоплатної вторинної правничої допомоги, відповідно до рішень, прийнятих центром з надання безоплатної правничої допомоги, про уповноваження працівника;
4) не розголошувати конфіденційну інформацію про особу, яка стала відомою у зв`язку з наданням безоплатної вторинної правничої допомоги.
На підставі частини другої цієї статті адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі обов`язки, встановлені Законом № 3460-VI, іншими законами України.
Частиною першою статті 31 Закону № 3460-VI визначено, що рішення, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб, які порушують порядок та строки розгляду звернень про надання безоплатної правничої допомоги, надають неякісну правничу допомогу, можуть бути оскаржені в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та/або до адміністративного суду.
Отже, рішення, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб, які надають неякісну правничу допомогу, можуть бути оскаржені в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 № 2073-IX (далі - Закон № 2073-IX) або до адміністративного суду.
Разом з тим, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Згідно із частинами першою, другою статті 2 Закону № 5076-VI адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.
Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.
За змістом преамбули Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017, надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. При цьому специфіка, комплексний характер обов`язків, що покладені на адвокатуру, обумовлюють необхідність збалансування засад служіння адвоката інтересам окремого клієнта та інтересам суспільства в цілому, дотримання принципів законності і верховенства права.
Закон № 5076-VI передбачає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних професійних обов`язків адвоката.
Пунктом 8 частини першої статті 17 Закону № 3460-VI передбачено, що центр з надання безоплатної правничої допомоги укладає договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, для надання такої допомоги.
Таким чином, адвокатура є незалежним інститутом. При цьому адвокат діє самостійно і не підпорядковується центру безоплатної правничої допомоги процесуально або адміністративно. Він керується виключно законом, Правилами адвокатської етики та інтересами клієнта. Відносини між Центром БПД та адвокатом будуються на основі цивільно-правового договору (контракту) про надання послуг. Адвокат не зараховується до штату центру, не стає його найманим працівником і може паралельно здійснювати приватну адвокатську практику.
Ураховуючи наведене, адвокат не є посадовою та/або службовою особою Центру БПД, рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені в адміністративному порядку відповідно до Закону № 2073-IX та/або до адміністративного суду, що передбачено нормами статті 31 Закону № 3460-VI.
Натомість стаття 36 Закону № 5076-VI передбачає ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність адвоката.
Так, за змістом частини першої указаної статті право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.
Заява (скарга) щодо поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, реєструється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та не пізніше трьох днів з дня її надходження передається до дисциплінарної палати (частина перша статті 38 Закону № 5076-VI.
На підставі частини першої статті 40 Закону № 5076-VI дисциплінарна справа стосовно адвоката розглядається дисциплінарною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури протягом тридцяти днів з дня її порушення.
Згідно із частиною першою статті 41 Закону № 5076-VI за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи. Рішення дисциплінарної палати приймається більшістю голосів від її загального складу, крім рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, яке приймається двома третинами голосів від її загального складу.
Таким чином, Закон № 5076-VI прямо передбачає, що оцінку професійній поведінці адвоката та визначення наявності в його діях дисциплінарного проступку здійснює виключно спеціалізований орган, а саме кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури.
Верховний Суд у постанові від 08.07.2026 у справі № 300/1766/25 зауважив, що в разі незгоди з діями чи бездіяльністю адвоката під час надання ним правничої допомоги, належним та законодавчо визначеним способом реагування є звернення із заявою (скаргою) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а не подання позову до адміністративного суду, оскільки інститут дисциплінарної відповідальності через КДКА є тим самим правовим інструментом, який держава створила для контролю за якістю та законністю дій адвоката, виключаючи втручання адміністративних судів у ці процеси. Водночас адвокат під час надання правничої допомоги є незалежним учасником правовідносин і не наділений владними повноваженнями щодо клієнта, отже, його професійна діяльність не може бути предметом оскарження за правилами адміністративного судочинства.
Згідно із частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ця справа в частині вимог до адвоката Марківа Р.Б. не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також вказати, що частиною другою статті 124 Конституції України установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що в контексті цих конституційних норм поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають не лише під юрисдикцію адміністративних судів, а й узагалі не підлягають судовому розгляду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2026 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог у справі № 300/3498/26 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. М. Валюх 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
         	 	Р. Б. Хобор