ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/1642/25 пров. № А/857/43215/25

суддя в 1-й інстанції – Борискін С.А.
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Заверухи О.Б., Шевчук С.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Рівне у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0054361-2410-1701-UA56060030000057923 від 20.04.2024 та №0511498-2410-1701-UA56060030000057923 від 19.06.2024.
1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Рівненській області №0054361-2410-1701-UA56060030000057923 від 20.04.2024 та №0511498-2410-1701-UA56060030000057923 від 19.06.2024.
1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління ДПС в Рівненській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заявник зазначив, що згідно отриманої інформації із інформаційної комунікаційної системи «Податковий блок» нерухоме майно, зокрема навіс для розміщення стрічково-пильного пристрою та виробничі приміщення загальною площею та сушарка, як об`єкти оподаткування, які використовуються зі слів позивача у підприємницькій діяльності, до контролюючого органу не подано повідомлення за формою №20-ОПП, що спростовує факт використання такого майна за призначенням у господарській діяльності за основним видом діяльності позивача.
1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ -
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню.
ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є фізичною особою-підприємцем згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Видами діяльності позивача є: код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництва (основний); 17.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 19.41 Вантажний автомобільний транспорт; 53.20 Інша поштова та кур`єрська діяльність; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.07.2008 №19485988, позивачу на праві власності належить сушарка загальною площею 497,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2007 №16913663, позивачу на праві власності належить навіс для розміщення стрічково-пильного пристрою та виробничі приміщення загальною площею 587,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу належить земельна ділянка з кадастровим номером 5620481600:01:002:0098 за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення – землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого.
Згідно довідки Старости Старостинського округу №2 (с.Зірне) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №646 від 26.11.2024, позивач дійсно проживає в АДРЕСА_2 та займається підприємницькою діяльністю (переробка деревини) за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .
Відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форми “Ф” про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2023 рік №0054361-2410-1701-UA56060030000057923 від 20.04.2024 та №0511498-2410-1701-UA56060030000057923 від 19.06.2024. 
Позивач вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з даною позовної заявою.
2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України, в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пп.10.1.1 п.10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.
За змістом пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп.12.4.3 п.12.4 ст.12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належить до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їхніх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке має наслідком зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набуває чинності з початку бюджетного періоду.
Згідно з п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
За змістом пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
У підпункті 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Згідно з пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів - платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
У пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; х) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Таким чином, Податковим кодексом України чітко розмежовано об`єкти, що за своїми технічними характеристиками підпадають під визначення об`єктів житлової нерухомості, а також об`єкти нежитлової нерухомості.
Відповідно до пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Так, п.п."є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України передбачає, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 р. №457 прийнято Класифікацію видів економічної діяльності (далі - ДК 009:2010), секціями B-F КВЕД якої визначено наступні види економічної діяльності: В - добувна промисловість і розроблення кар`єрів; С - переробна промисловість; D - постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря; Е - водопостачання; каналізація, поводження з відходами; - будівництво.
Секція "С" (переробна промисловість) КВЕД ДК 009:2010 включає в себе код 16 - Оброблення деревини та виготовлення виробів з деревини та корка, крім меблів: 16.1 - Лісопильне та стругальне виробництво.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать, навіс для розміщення стрічково-пильного пристрою та виробничі приміщення загальною площею 587,7 кв.м., однак оподаткуванню підлягають: сушилка 197,2кв.м. та гараж з підсобними приміщеннями 141,0кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 68б.
Вказані будівлі за цільовим призначенням є приміщеннями переробної промисловості, зокрема для оброблення деревини.
Про вказане свідчать відомості із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з якими комплекс будівель і споруд розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5620481600:01:002:0098 загальною площею 0,1га за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення – землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого.
Отже, наведені вище приміщення за своїми ознаками та функціональним призначенням відносяться до будівель промисловості. 
Суд звертає увагу, що апелянт не заперечує належність спірної нерухомості до будівель промисловості.
Разом з тим, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки з його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач є фізичною особою-підприємцем, основний вид господарської діяльності якого є: код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво. 
Згідно з положеннями Національного класифікатора України Класифікація видів економічної діяльності 009:2010, прийнятого наказом Держспоживстандарту України 11.10.2010 № 457, вид діяльності за кодом 16.29. відноситься до секції С.
Єдиний доказ, наданий позивачем, на підтвердження використання спірних приміщень під час здійснення господарської діяльності позивачем за основним видом це довідка Старости Старостинського округу №2 Березнівської міської ради. Однак, на думку суду, така не підтверджує, що саме спірні приміщення використовуються у господарській діяльності, позаяк за вказаною адресою, окрім сушилки та гаражу з підсобними приміщеннями, знаходиться ще сушилка площею 497,1кв.м. Тому неможливо встановити які саме приміщення використовуються в господарській діяльності позивача. 
Разом з тим, приписами п.63.3 ст.63 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, повідомляти про всі об`єкти оподаткування контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за №1562/20300 (далі - Порядок №1588).
Відповідно до п.8.1, 8.2 Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України. Повідомлення за формою №20-ОПП повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи-підприємці в разі - наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.
Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).
Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів подання до податкового органу Повідомлення форми №20-ОПП, в якому він повідомляє контролюючий орган про те, що у нього наявні об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які ним провадиться діяльність, зокрема сушилки площею 197,2 кв.м. та гаражу з підсобними приміщеннями площею 141,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 68б.
При цьому, на підтвердження використання вказаного нежитлового нерухомого майна у провадженні господарської діяльності, позивач до позову долучив копії видаткових накладних від 14.03.2024 №3, від 09.02.2024 №1, від 23.07.2024 №6, від 26.04.2024 №4, 02.09.2024 №18, від 16.08.2024 №17.
В першу чергу, колегія суддів звертає увагу, що зазначені видаткові накладні можуть підтверджувати провадження позивачем господарської діяльності у 2024 році, проте спірний період у даній справі є 2023 рік.
Окрім того, колегія суддів доходить висновку про те, що вищевказані документи підтверджують провадження позивачем господарської діяльності у 2024 році та реалізацію продукції, однак застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, вимагає дотримання не лише умови щодо того, що платник податків (власник нерухомості) має бути промисловим товаровиробником, а об`єкт нерухомості (будівля, споруда) має бути призначений для використання безпосередньо у промисловій діяльності. Вказана податкова пільга застосовується також і за умови, що такий об`єкт оподаткування безпосередньо використовується власником у його діяльності (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Суд звертає увагу, що особливою формою звітування в податкові органи про об`єкти, які використовуються суб`єктами господарювання при провадженні ними господарської діяльності є не видаткові накладні, які позивачем долучено до матеріалів справи, а Повідомлення форми №20-ОПП (Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність), у якому чітко визначаються майнові об`єкти, які приносять дохід платнику податків, або ті, по яких потенційно може сплачуватися податок на майно.
Так, при поданні інформації про новий об`єкт оподаткування у графу 2 Повідомлення Код ознаки надання інформації вноситься значення 1 первинне надання інформації про об`єкти оподаткування.
При цьому, в разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, зазначається оновлена інформація про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, та у графу 2 Код ознаки надання інформації вноситься значення 3 зміна відомостей про об`єкт оподаткування.
Крім того, в разі зміни призначення об`єкта оподаткування або його перепрофілювання інформація щодо такого об`єкта оподаткування надається в повідомленні двома рядками, а саме: в одному рядку зазначається інформація про закриття об`єкта оподаткування, призначення якого змінюється (у графу 2 вноситься значення 6 закриття об`єкта оподаткування), у другому оновлена інформація про об`єкт оподаткування, який створено чи відкрито на основі закритого (у графу 2 вноситься значення 1 первинне надання інформації про об`єкти оподаткування), при цьому ідентифікатор об`єкта оподаткування змінюється.
Також графа 3 Повідомлення Тип об`єкта оподаткування заповнюється відповідно до рекомендованого довідника типів об`єктів оподаткування, що оприлюднений на офіційному веб-сайті Центрального контролюючого органу та розміщений на інформаційних стендах у контролюючих органах. Графа 5 Повідомлення Ідентифікатор об`єкта оподаткування це числове значення, яке складається з коду типу об`єкта оподаткування та внутрішнього ідентифікатора, прийнятого самою особою, що складається з 5-ти знаків.
У разі зміни місцезнаходження об`єкта оподаткування зазначається нове місцезнаходження такого об`єкта. Графи 6-7 Повідомлення Адміністративна одиниця відповідно до КОАТУУ, де знаходиться об`єкт оподаткування заповнюються відповідно до Класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою, що розміщений на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України. У графі 9 Повідомлення Стан об`єкта оподаткування зазначається: 1 - будується/готується до введення в експлуатацію; 2 - експлуатується; 3 - тимчасово не експлуатується; 5 - непридатний до експлуатації; 6-об`єкт відчужений/повернутий власнику; 7 -зміна призначення/ перепрофілювання; 8 - орендується; 9 - здається в оренду.
У графі 10 Повідомлення Вид права на об`єкт зазначається: 1 - право власності; 2 - право володіння; 3 - право користування (сервітут, емфітевзис, суперфіцій); 4 - право господарського відання; 5 - право оперативного управління; 6 - право постійного користування; 7 - право довгострокового користування або оренди; 8 - право короткострокового користування, оренди або найму; 9 - іпотека; 10 - довірче управління майном.
Крім того, на підставі проставленої відповідної позначки в графі 11 здійснюється взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку в контролюючому органі за місцезнаходженням об`єкта оподаткування.
Графа 12 Повідомлення Реєстраційний номер об`єкта оподаткування (зазначити у разі наявності) заповнюється у разі реєстрації об`єкта оподаткування у відповідному державному органі з отриманням відповідного реєстраційного номера (наприклад, таким номером є: кадастровий номер - для земельної ділянки; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - для нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки; номер кузова транспортного засобу - для легкового автомобіля; номер шасі транспортного засобу - для вантажного автомобіля та причепа; бортовий реєстраційний номер - для суден; реєстраційний знак - для повітряних суден тощо).
Разом з тим, як вже зазначалось позивачем не було подано в податковий орган Повідомлення форми 20-ОПП про об`єкти нерухомого майна: сушилка 197,2 кв.м. та гараж з підсобними приміщеннями 141,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 68б., через які, як стверджує позивач, провадить діяльність.
Будь які інші докази на підтвердження використання вищезазначених приміщень у своїй господарській діяльності позивачем не надано.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, проаналізувавши наведені вище документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правові підстави для звільнення позивача від податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік відсутні, оскільки позивачем не підтверджено безпосереднє використання належних йому об`єктів нерухомості, які є будівлями промисловості, у своїй підприємницькій діяльності з врахуванням виду здійснюваної ним діяльності.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 17.02.2020 справа №820/3556/17, від 11.05.2023 справа №440/359/20, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати .
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Рішенням суду першої інстанції було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні позову належить відмовити, підстави для стягнення на користь позивача судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні.
З огляду на положення статті 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з поданням позову, покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
Водночас суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач є суб`єктом владних повноважень, а матеріали справи не містять доказів понесення ним витрат, пов`язаних із залученням свідків чи проведенням експертиз, які могли б підлягати розподілу відповідно до положень КАС України. Тому судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з апеляційним переглядом справи, розподілу та стягненню з позивача не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Рівненській області задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року у справі №460/1642/25 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Рівненській області - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя | | В. О. Кушнір
судді | | О. Б. Заверуха
| | С. М. Шевчук