ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2854/26 
27 серпня 2026 року 
м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя Левчук В.В.
секретар судового засідання Ковальська А.А.
представника позивача – не з`явився
відповідача – не з`явився
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №569/15514/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 29.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №26.12.2025-50002727, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 5000 грн. на умовах строковості та платності, який укладено в електронному вигляді у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконувала у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 25440,22 грн, яку позивач просить стягнути, а також стягнути судові витрати на судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з надсиланням стороні відповідача позовної заяви.
Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у позові просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не подав.
З огляду на викладене, оскільки суд вжив усіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, а останній не скористався своїм правом на подання відзиву чи участь у засіданні, суд вбачає законні підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до статті 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд встановив.
Так, 29.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №26.12.2025-50002727, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 5000 грн. на строк 140 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 17.05.2026, процентна ставка 1% за 1 день, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит, комісія за надання кредиту – 20% і становить 1000 грн.
При цьому суд враховує, що відповідачу, крім 5000 грн, були додатково перераховано кредитні кошти в сумі 5000 грн. і загальний розмір кредиту за кредитним договором (оферти) №26.12.2025-50002727 складає 10000 грн.
Договір укладено та підписано у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» з використанням відповідачем одноразового ідентифікатора.
Відповідач умови кредитного договору не виконав і має заборгованість в загальній сумі 25440,22 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 9669,90 грн.; заборгованості за процентами 10770,32 грн.; заборгованості по відсоткам, нарахованим по ст.625 ЦК України – 5000 грн.
При цьому відповідач здійснював заходи, спрямовані на визнання боргу та проводив часткову оплату по кредитному договору, а саме 11.01.2026 на суму 1856,70 грн. та 25.01.2026 на суму 2013,40 грн.
Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч.3, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів ст.1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Судом встановлено, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором №26.12.2025-50002727 від 29.12.2025 року не виконав і має заборгованість в загальному розмірі 25440,22 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 9669,90 грн.; заборгованості за процентами 10770,32 грн.; заборгованості по відсоткам нарахованим по ст.625 ЦК України в сумі 5000 грн.
Разом з тим суд враховує, що відповідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Отже, у стягненні з відповідача заборгованості по відсоткам нарахованим по ст.625 ЦК України в сумі 5000 грн.слід відмовити.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягає задоволенню частково в сумі: 20440,22 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 9669,90 грн.; заборгованість за процентами 10770,32 грн.
Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, а саме на 80,34%, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 2138,97 грн.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи та відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються , у разі задоволення позову – на відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом встановлено, що позивачем зазначено у позові попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які останній поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме на правничу допомогу в сумі 6000 грн.
Разом з тим, будь-яких інших доказів на підтвердження понесення таких витрат чи взагалі укладення угоди із адвокатом, отримання послуг правничої допомоги позивачем не надано, що виключає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн, а тому у стягненні вказаних витрат слід відмовити.
Щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, то суд враховує, що до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у Постанові Касаційного господарського суду ВС від 21.06.2019 у справі №910/10126/18, направлення копій позову та додатків іншим учасникам справи – це процесуальний обов`язок позивача. Тому витрати на оплату поштових послуг (марки, конверти, збори «Укрпошти» чи «Нової Пошти») прямо відносяться до судових витрат та підлягають стягненню з відповідача.
На підтвердження понесення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано квитанцію №2142112 від 04.07.2026, видану ТОВ «Поштова служба «Е-Пост» та опис вкладення до листа, з яких вбачається розмір витрат позивача щодо направлення копії позову відповідачу у розмірі 145,38 грн.
Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, а саме на 80,34%, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справипідлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 116,79 грн.
Керуючись ст.ст.3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 26.12.2025-50002727 від 29.12.2025 у розмірі 20440 /двадцять тисяч чотириста сорок/ гривень 22 копійки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» витрати на судовий збір в сумі 2138,97 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 116,79 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районним судом Рівненської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», місцезнаходження: вул.Саксаганського 133А, м.Київ, 01032, Код ЄДРПОУ: 37356833.

Відомості про відповідача: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст заочного рішення суду виготовлено 27 серпня 2026 року.

Суддя | В. В. Левчук