ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1971/26 Справа № 183/9334/24 | | Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Красвітної Т.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №183/9334/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Коломойця Сергія Володимировича на додаткове рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Сорока О.В., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, – задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2014 року у справі № 183/9382/13-ц. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/7 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цього рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

04 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коломоєць С.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені під час розгляду справи витрати на правничу допомогу у розмірі 15500 грн., посилаючись на те, що при складенні позову адвокат Коломоєць С.В. зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, у зв`язку з подачею позовної заяви та розглядом справи складає 0,00 грн., однак він не є остаточним. В прохальній частині позову позивач просив суд стягнути витрат, понесені під час розгляду справи. Розрахунок судових витрат та витрат на правничу допомогу був складений після винесення рішення суду, позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 15500 грн., які представник позивача просить стягнути з відповідача.

Додатковим рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року відмовлено представникові позивача ОСОБА_1 – адвокату Коломойцю С.В. у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу. 

Не погодившись із додатковим рішенням, представник  ОСОБА_1 -  ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що додаткове рішення суду не ґрунтуватися на засадах верховенства права, є незаконним і необґрунтованим, та суперечить нормам процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в позовних вимогах окрім іншого, зазначено про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати понесені під час розгляду справи. 
Крім того, в тексті позовної заяви також зазначено про те, що: «Відповідно до п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позивач зазначає про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку подачею позовної заяви із розглядом справи, та складає з наступного: судовий збір в розмірі 0,00 грн., але він є не остаточний». 
Тобто звертаючись з позовною заявою, позивач зазначив, про намір здійснити стягнення судових витрат, які позивачем були та будуть понесені при розгляді справи.
Вважає твердження суду про те, що: «В судовому засіданні представником відповідача – адвокатом Коломойцем С.В. до закінчення судових дебатів у справі не було заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі, визначеному відповідним договором», не знаходить свого підтвердження, оскільки як в позові так і в заяві про зміну предмету позову, наявна вимога про стягненян з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених під час розгляду справи.
Із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, заявник звернувся в межах строку передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме 04 серпян 2025 року, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення суду 01 серпня 2025 року, з наданням доказів на підтвердження понесених судових витрат, визначених ч.3 ст. 137 ЦПК України, а саме було подано на підтвердження витрат: розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом; доказ понесених витрат від 04 серпня 2025 року; копія договору-доручення про надання правової допомоги.
Також заз начає, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс витрати на професійну правничу правову допомогу, в розмірі 4000 грн., але він не є остаточний, судовий збір 0,00 грн. За результатом розгляду апеляційної скарги, позивачем буде подано детальний опис наданих послуг (робіт) адвокатом, в строк визначений ст. 141 ЦПК України.
У зв`язку із чим просив суд додаткове рішення суду від 22 жовтня 2025 року скасувати та прийняти рішення про задоволення заяви щодо розподілу судових витрат, та стягнути з відповідача на користь позивача, витрати понесені під час розгляду справи, на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо (компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи), в розмірі 15500,00 грн. Стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, понесені під час розгляду апеляційного провадження, на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді апеляційної інстанції, в розмірі 4000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 04 вересня 2024 року між адвокатом Коломойцем С.В. та ОСОБА_1 укладено договір – доручення про надання правничої допомоги.
Відповідно до п.4.1. Договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання доручень клієнта, гонорару адвоката оформляється додатковою угодою.
При подачі позову позивачем не надавалося доказів понесених судових витрат на правничу допомогу.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн. представником відповідача, окрім договору, додано розрахунок витрат на правничу допомогу від 04 серпня 2025 року на суму 15500 грн., детальний опис виконаних робіт від 04 серпня 2025 року, а також довідку адвоката від 04 серпня 2025 року про прийняття від клієнта гонорару у розмірі 15500 грн.
Доказів укладення додаткової угоди до договору, а так само будь-якого узгодженого розміру гонорару та акту приймання-передачі виконаних робіт між адвокатом та клієнтом не подано.

Відмовляючи представникові позивача ОСОБА_1 – адвокату Коломойцю С.В. у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні представником позивача – адвокатом Коломойцем С.В. до закінчення судових дебатів у справі не було заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі, визначеному відповідним договором. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Положеннями ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п.8 ч.2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, – задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2014 року у справі № 183/9382/13-ц. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/7 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цього рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

04 серпня 2025 року, тобто в межах п`ятиденного строку, передбаченого п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України, після ухвалення рішення суду, через підсистему “Електронний суд” представник ОСОБА_1 - адвокат Коломоєць С.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені під час розгляду справи витрати на правничу допомогу у розмірі 15500 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн. представником відповідача, окрім договору, додано розрахунок витрат на правничу допомогу від 04 серпня 2025 року на суму 15500 грн., детальний опис виконаних робіт від 04 серпня 2025 року, а також довідку адвоката від 04 серпня 2025 року про прийняття від клієнта гонорару у розмірі 15500 грн.

При цьому, у позовній заяві адвокат Коломоєць С.В. зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, у зв`язку з подачею позовної заяви та розглядом справи складає 0,00 грн., однак він не є остаточним. В прохальній частині позову позивач просив суд стягнути витрат, понесені під час розгляду справи. 

Слід зазначити, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коломоєць С.В. взагалі не вказав у позовній заяві, яку ж саме суму витрат на професійну правничу допомогу, надану ОСОБА_1 у суді першої інстанції, він просить стягнути з відповідача.
Сума витрат на правову допомогу у позовній заяві представником позивача ОСОБА_1 - адвокат Коломойцем С.В. взагалі не зазначена.

Таким чином, враховуючи викладене, представником позивача – адвокатом Коломойцем С.В. до закінчення судових дебатів у справі не було заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі, визначеному відповідним договором, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, встановлених судом фактичних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем у позовній заяві зазначено про намір стягнення судових витрат, які позивачем були та будуть понесені при розгляді справи, без визначення орієнтовного розміру, є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції та не є підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування додаткового рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коломойця Сергія Володимировича- залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року у цивільній справі №183/9334/24 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2026 року.

Судді: