Справа № 712/14396/25
 
Провадження № 2/712/805/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді - Пироженко В.Д.
при секретарі - Каплі А.С.
за участі представника позивача Молчанович Н.О.
за участі прокурора Білик Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Черкаської міської ради як Органу опіки та піклування м. Черкаси, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, 
У С Т А Н О В И В:

Позивач Орган опіки та піклування м. Черкаси (адреса: м. Черкаси, вул. Благовісна, 170), який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав.
Зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 має ще двох дітей, доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості про батька в свідоцтві про народження дітей внесено за ч.1 ст.135 СК України.
13.05.2025 року ОСОБА_7 звернулася до адміністрації Черкаської школи № 2 з проханням захистити її. Дитина вказала, що боїться повертатися додому, оскільки вітчим та мати зловживають спиртними напоями, вчиняють сварки та бійки. Представники ювенальної Національної поліції в Черкаській області доставили малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей ЧОР». Був складений протокол на ОСОБА_3 за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства.
Працівниками Служби було відвідано родину 15.05.2025 року, постільки в сім`ї залишилась малолітня ОСОБА_4 . ОСОБА_2 пояснила, що вона не має коштів, виплати не отримує, постільки немає паспорта. Після чергової сварки чоловік ОСОБА_3 залишив її без грошей, пішов із родини. Написала заяву щодо влаштування малолітньої ОСОБА_4 в родину патронатного вихователя. 
16.05.2025 року малолітню ОСОБА_4 передано в родину патронатного вихователя та 21.05.2025 року поставлена на облік Служби як така, що перебуває в складних життєвих обставинах. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 29.05.2025 № 674 малолітню влаштовано в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_8 . 
Матері були надані роз`яснення щодо порядку повернення малолітньої на виховання в родину. 
За результатами проведення оцінки рівня потреб родини встановлено, що родина ОСОБА_9 перебуває у складних життєвих обставинах через систематичне домашнє насильство, ухилення від виконання батьківських обов`язків та низький матеріальний стан. Базові потреби дітей не задовольняються. ОСОБА_2 не готова припинити стосунки з кривдником ОСОБА_3 , що негативно впливає на психоемоційний стан дітей. 
17.06.2025 на засіданні Міждисциплінарної команди ОСОБА_2 повідомила, що поновила паспорт, але не працевлаштувалася, оскільки не бажає працювати на мінімальну заробітну плату. Вказала, що продовжує проживати з кривдником. ОСОБА_3 побив її, але припиняти стосунки з ним не збирається, постільки він є єдиним джерелом доходу. Старших дівчат вона відвідує рідко. Щодо меншої доньки вказала, що ні вона, ні батько з нею не зустрічалися протягом місяця. 
ОСОБА_2 уклала договір про соціальний супровід, але вимоги договору не виконує, пасивна, безініціативна. 
У червні 2025 року на засіданні Міждисциплінарної команди з`ясовано, що ситуація не змінилася, ОСОБА_2 продовжує проживати з кривдником
06.08.2025 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради ОСОБА_2 повідомила, що не працює, не має стабільного доходу, проживає з кривдником ОСОБА_3 . Було прийнято рішення про відібрання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав. 
Щодо малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 звернувся 06.08.2025 року до Служби із заявою повернути малолітню дитину на виховання в родину. Повідомив, що офіційно він не працює, але має бажання налагодити стосунки з дитиною та додав, що протягом трьох місяців бачив доньку двічі. Просив надати йому термін для виправлення ситуації три тижні. 
У вересні 2025 року ОСОБА_3 відвідав службу та повідомив, що протягом 15.08.2025-03.09.2025 перебував на лікуванні у КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради».
24.09.2025 року на засіданні Комісії ОСОБА_2 повідомила, що у середині вересня 2025 року чоловік ОСОБА_3 перебуваючи в неадекватному стані намагався позбавити її життя, наніс колото-різані рани на обличчя та в район шиї у зв`язку з чим вона звернулася до поліції і її чоловік перебуває у розшуку. Додала, що доньку не бачила з 25.07.2025 року, стосунків із нею не підтримувала, не цікавилася її життям, здоров`ям та духовним розвитком. 
Наявними документами підтверджено, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків, що виражається у свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавили малолітню ОСОБА_4 права на належне батьківське виховання та утримання. 
Просить позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 .
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.10..2025 року відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2025 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав та просила відмовити в позові. Не заперечувала щодо відібрання дитини на деякий час, зазначила, що на даний час вона не проживає із ОСОБА_3 , шлюб вона розірвала з ОСОБА_3 та влаштувалася на роботу. В подальшому в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути в її відсутність. 
Відповідач ОСОБА_3 направив до суду заяву в якій просив не позбавляти його батьківських прав щодо доньки та зазначив, що на даний час він перебуває у реабілітаційному центрі «НАЗАРЕТ», який діє при БФ «Карітас Самбірсько-Дрогобицької Єпархії УГКЦ» та проходить стаціонарно реабілітацію та психологічно-соціальну адаптацію. Він любив та любить свою доньку і шкодує за свою поведінку. Не заперечує щодо тимчасового влаштування дитини відповідно до вимог чинного законодавства на один рік та категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Має намір підтримувати зв`язок із дитиною та брати участь у її житті та вихованні, а після поліпшення його життєвих обставин і створення належних умов для проживання дитини - звернутися до суду із заявою про повернення дитини на його виховання. 
Заслухавши учасників справи, свідка, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.
Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Верховний Суд звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи, особистості учасників цих правовідносин, оцінки сімейної ситуації й інтересів дитини (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 .
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 має ще двох дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості про батька в свідоцтві про народження дітей внесено за ч.1 ст.135 СК України.
13.05.2025 року ОСОБА_7 звернулася до адміністрації Черкаської школи № 2 з проханням захистити її. Дитина вказала, що боїться повертатися додому, оскільки вітчим та мати зловживають спиртними напоями, вчиняють сварки та бійки. Представники ювенальної Національної поліції в Черкаській області доставили малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей ЧОР». Відносно ОСОБА_3 був складений протокол за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства.
Працівниками Служби було відвідано родину 15.05.2025 року, постільки в сім`ї залишилась малолітня ОСОБА_4 . 
ОСОБА_2 пояснила, що вона не має коштів, виплати не отримує, постільки немає паспорта. Після чергової сварки чоловік ОСОБА_3 залишив її без грошей, пішов із родини. Написала заяву щодо влаштування малолітньої ОСОБА_4 в родину патронатного вихователя. 
16.05.2025 року малолітню ОСОБА_4 передано в родину патронатного вихователя та 21.05.2025 року поставлена на облік Служби як така, що перебуває в складних життєвих обставинах. 
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 29.05.2025 № 674 малолітню ОСОБА_4 влаштовано в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_8 . 
Матері були надані роз`яснення щодо порядку повернення малолітньої на виховання в родину. 
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_10 з травня 2025 року перебуває у його родині. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дівчинку не відвідували за весь час знаходження дитини у його сім`ї. 
17.06.2025 на засіданні Міждисциплінарної команди ОСОБА_2 повідомила, що поновила паспорт, але не працевлаштувалася, оскільки не бажає працювати на мінімальну заробітну плату. Вказала, що продовжує проживати з кривдником. ОСОБА_3 побив її, але припиняти стосунки з ним не збирається, постільки він є єдиним джерелом доходу. Старших дівчат вона відвідує рідко. Щодо меншої доньки вказала, що ні вона, ні батько з нею не зустрічалися протягом місяця. 
ОСОБА_2 уклала договір про соціальний супровід, але вимоги договору не виконує, пасивна, безініціативна. 
У червні 2025 року на засіданні Міждисциплінарної команди з`ясовано, що ситуація не змінилася, ОСОБА_2 продовжує проживати з кривдником ОСОБА_3 
06.08.2025 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради ОСОБА_2 повідомила, що не працює, не має стабільного доходу, проживає з кривдником ОСОБА_3 . 
Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 24.09.2025 року № 17/36 відібрано малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав. 
Зазначене підтверджується відповідними документами.
Згідно висновку Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 16.10.2025 року № 21122-01-21 про доцільність позбавлення батьківських прав громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідність інтересам малолітньої ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлення батьківських прав є доцільним, протягом тривалого часу батьки ухиляються від виконання покладених на них обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню дитини, що виражається в їх бездіяльності та свідомому нехтуванню батьківськими обов`язками, чим позбавили доньку права на належне батьківське виховання та утримання.
У судовому засіданні встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.01.2026 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінально правопорушення за ч.2 ст.125, ст.126-1 КК України. Завдав ОСОБА_2 тілесних ушкоджень у вигляді ран обличчя, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також було установлено, що ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.
В період розгляду цивільної справи було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 працює в ТОВ «ВІВА ТРЕЙД» та отримує заробітну плату. 
Відповідач ОСОБА_11 на даний час перебуває у реабілітаційному центрі «НАЗАРЕТ», який діє при БФ «Карітас Самбірсько-Дрогобицької Єпархії УГКЦ» та проходить стаціонарно реабілітацію та психологічно-соціальну адаптацію..
Згідно характеристики на ОСОБА_3 , виданої головою ЗРЦ «Назарет» УГКЦ, ОСОБА_11 проходить курс реабілітації з 21.09.2025 року. За час перебування у реабілітаційному центрі зарекомендував себе з позитивної сторони. В міру своїх можливостей демонструє усвідомлення проблеми залежності та необхідності змін у житті. Проявляє готовність до роботи над особистими труднощами, налаштований на збереження тверезого способу життя. Поводиться коректно. Спостерігається позитивна динаміка у поведінці та емоційній стійкості. 
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до положень пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21 (провадження № 61-8861св24) наголосив, що «з урахуванням наведених обставин, дій матері, яка змінила свою поведінку після відібрання у неї дітей у 2019 році, намагається відновити контакт зі своїми дітьми, під час розгляду цієї справи активно відстоювала свою позицію щодо бажання брати участь у вихованні своїх дітей, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності не свідчать про необхідність застосування до відповідачки такого виключного заходу саме в інтересах дітей. Активна позиція відповідачки під час розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, надання пояснень та заперечень щодо доводів, викладених позивачем, оскарження судового рішення в суді апеляційної інстанції в частині позбавлення її батьківських прав, без оспорення її обов`язку зі сплати аліментів на їх утримання та визначеного судом з урахуванням вимог позивача їх розміру, спростування доводів касаційної скарги позивача щодо її небажання спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні, свідчить про можливість і готовність матері відновити психологічний та емоційний зв`язок зі своїми дітьми. З огляду на зазначене, позбавлення батьківських прав за встановлених судами обставин не буде ґрунтуватися на достатніх обґрунтуваннях. Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання одного з батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено».
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною.
З урахуванням викладеного, активної позиції відповідачів на заперечення стосовно позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої доньки, ураховуючи, що позбавлення батьківських прав батьків, які не відмовляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажають спілкуватись та бачитись з донькою, не втратили інтересу до дитини, до участі у її вихованні та мають намір вчиняти дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновків про відсутність підстав на даному етапі для задоволення вимоги позивача про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Ураховуючи наявні письмові докази судом установлено, що відповідачі частково проявляють комунікацію із службами у справах дітей, маючи намір забрати до себе на проживання доньку, для цього ОСОБА_2 офіційно влаштована на роботу, отримує заробітну плату.
ОСОБА_11 на даний час проходить курс реабілітації і налаштований на спілкування та виховання своєї доньки. 
При таких обставинах, суд вважає можливим задовольнити вимоги частково, відібравши дитину у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, що буде єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дитини та максимально можливою мірою її виживання і здорового розвитку, зважаючи на негативну інформацію соціального супроводу відносно відповідачів, є небезпека, що залишення дитини з ними буде небезпечним для її життя та здоров`я.
Відібрання дитини від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав не перешкоджає їм звернутися із заявами про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному її вихованню.
З відповідачів відповідно до положень статті 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1331,20 грн., по 665,60 грн з кожного. 
Керуючись ст. 6, 10, 12, 13, 81, 83, 89, 263-265, 268, 352 ЦПК України, ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ППВС України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», -
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Відібрати малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 без позбавлення батьківських прав.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 ) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 грн., по 665,60 грн з кожного. 
Дитину передати органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

ГОЛОВУЮЧИЙ: 

Позивач: Виконавчий комітет Черкаської міської ради як Органу опіки та піклування м. Черкаси (адреса: м. Черкаси, вул. Благовісна, 170).
Відповідачі: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).
ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП не встановлено, (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складений: 10.09.2026