Справа №950/190/26
Номер провадження 22-ц/816/2457/26
Категорія - 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сидоренко А.П. (суддя-доповідач), суддів: Собини О.І., Сізова Д.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2026 року, ухваленого в м. Лебедин у складі судді Косолапа В.М. у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

26 січня 2026 року представник ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 квітня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» укладено договір про надання фінансових послуг №2110478723164, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу на умовах строковості, зворотності, платності кредит в сумі 3000,00 грн.
Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштами не сплатив.
01 грудня 2021 року укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2110478723164.
10 січня 2023 року було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2110478723164. 
Таким чином, позивач наділений правом вимоги до відповідача за договором №2110478723164 від 15 квітня 2021 року. 
Станом на дату подачі позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 54283,50 грн., з яких: 3000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 51283,50 грн заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 2110478723164 від 15 квітня 2021 року у розмірі 23220,00 грн., з яких: 3000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням та 20220,00 грн заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2026 року позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором від 15 квітня 2021 року № 2110478723164 в загальному розмірі 23220,00 грн., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі відповідач заперечує факт укладення кредитного договору з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та отримання за ним кредитних коштів. Зазначає, що про існування спірного кредитного зобов`язання йому стало відомо лише у лютому 2026 року після отримання ухвали суду у цій справі. 
Після ознайомлення 19 лютого 2026 року з матеріалами справи відповідач дізнався про укладення від його імені кредитного договору з використанням його персональних даних. У зв`язку з цим 20 лютого 2026 року звернувся до органу поліції із заявою про вчинення шахрайських дій. При цьому відсутність кримінального провадження або вироку суду не може, на його думку, підтверджувати факт укладення ним спірного договору.
Відповідач також посилається на блокування 15 квітня 2021 року належного йому номера телефону та можливий перевипуск SIM-карти третіми особами. Зазначає, що оператор мобільного зв`язку не зміг надати відповідну інформацію у зв`язку із закінченням строку її зберігання. Водночас апелянт заперечує передачу своїх персональних даних третім особам та надання згоди на укладення кредитного договору.
Посилається на невідповідності у зазначених у матеріалах справи персональних даних, зокрема щодо дати видачі паспорта, а також на те, що в кредитному договорі зазначена електронна адреса, якою він ніколи не користувався. Заперечує використання ним одноразового ідентифікатора, отриманого за допомогою SMS, та вказує на відсутність доказів того, що електронний підпис чи одноразовий ідентифікатор були використані саме ним, а також доказів його реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця.
Щодо отримання кредитних коштів апелянт зазначає, що надана позивачем довідка ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про переказ 3000,00 грн на картку № НОМЕР_1 не містить відомостей, які б підтверджували отримання коштів саме ним.
Крім того, відповідно до інформації, витребуваної судом у АТ «Таскомбанк», 15 квітня 2021 року кошти в сумі 3000,00 грн були зараховані на рахунок та картку, оформлені на іншу особу - ОСОБА_2 . Відомості про відкриття рахунку або оформлення відповідної платіжної картки на ім`я апелянта відсутні. Отже, належних доказів отримання ним кредитних коштів матеріали справи не містять.
У зв`язку з цим апелянт вважає недоведеними як факт укладення кредитного договору саме ним, так і факт передачі йому кредитних коштів, а відтак - відсутні підстави для покладення на нього обов`язку з їх повернення.
Крім того, апелянт заперечує набуття позивачем права вимоги за спірним кредитним договором, посилаючись на відсутність доказів фактичної оплати за договором про відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року. Зазначає, що до позову не додано платіжного доручення, платіжної інструкції чи іншого належного платіжного документа, який би підтверджував оплату за відступлені права вимоги.
Наданий позивачем акт зарахування зустрічних однорідних вимог, на думку апелянта, сам по собі не є достатнім доказом виконання договору відступлення та здійснення оплати, оскільки складений сторонами цього договору та не підтверджений первинними платіжними документами.
За таких обставин апелянт вважає, що позивач не довів ані факту виникнення у нього кредитного зобов`язання, ані факту отримання ним кредитних коштів, ані набуття позивачем права вимоги за спірним кредитним договором.
21 липня 2026 року представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що факт укладення договору саме відповідачем має місце, ідентифікація та верифікація відповідача проведена за допомогою системи ВаnкID НБУ, що виключає можливість укладення договору із первісним кредитором іншою особою, а не відповідачем.
Тобто, факт підписання кредитного договору саме відповідачем підтверджено належними та достатніми доказами.
Позивач зазначає, що відсутність оформлення банківської картки на ім`я відповідача сама по собі не спростовує факту отримання ним кредитних коштів, оскільки саме позичальник під час оформлення кредиту зазначає реквізити картки для їх зарахування. На підтвердження видачі кредиту позивач посилається на лист ТОВ «Вей Фор Пей», відповідно до якого 15 квітня 2021 року на картку № НОМЕР_1 було перераховано 3000,00 грн згідно з кредитним договором № 2110478723164. Позивач вважає, що кредитодавець не може нести ризики, пов`язані зі способом отримання коштів, обраним позичальником.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Представник позивача звернувся до апеляційного суду з клопотанням про проведення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Вирішуючи клопотання представника позивача про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи, колегія суддів виходить з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у сумі 23220,00 грн, що є менше ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Підстави для застосування ч.3 ст.369 ЦПК України відсутні. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Учасники судового розгляду не позбавлені можливості висловити свої позиції шляхом надіслання процесуальних документів, чим у цій справі і скористались представники сторін.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, ціну позову, конкретні обставини у справі, а також призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, в задоволенні клопотання представника позивача про признання судового засідання з викликом сторін в судове засідання слід відмовити.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи слідує, що 15 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем укладено договір про надання фінансових послуг № 2110478723164 «Стандартний» в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором Н4 (далі - договір).
Згідно з п. 1.1 договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонам в заяві-анкеті, та складає 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору.
Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту його отримання.
Згідно з п. 1.4 договору проценти нараховуються в розмірі 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати усіх нарахованих процентів не пізніше ніж протягом орієнтовного строку кредитування. З першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4а; з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4б; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4в.
Відповідно до п. 1.9 договору граничний строк кредитування 1 рік.
Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (пункт 4.3 договору).
Сторони дійшли згоди, що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (п. 4.15 договору) (а.с. 7-9).
Також відповідачем 15 квітня 2021 року одноразовим ідентифікатором підписано анкету-заяву, в якій міститься інформація щодо розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом (додаток №1 до договору) (а.с. 60).
15 квітня 2021 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 11-12).
Позивачем надано інформацію щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій (а.с. 13-14).
Згідно з інформацією від 02 вересня 2025 року, наданої ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей», на підставі укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про організацію переказу грошових коштів було здійснено переказ грошових коштів на карту НОМЕР_1 перераховано 3000,00 грн. за договором № 2110478723164 від 15 квітня 2021 року (а.с. 15).
Зазначені реквізити банківської карти № НОМЕР_1 , підтверджені ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», співпадають із банківськими реквізитами карти, вказаними позичальником у заяві-анкеті на отримання кредиту від 15 квітня 2021 року (додаток №1 до Договору) (а.с. 60). 
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08 січня 2025 року за кредитним договором № 2110478723164 від 15 квітня 2021 року заборгованість становить 23220 грн 00 коп., з яких 3000 грн 00 коп. за тілом кредиту, 20220 грн 00 коп. за відсотками (а.с. 52).
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу, за яким ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60183678 грн 63 коп., а ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язалося здійснити фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договором про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками (а.с. 21-25).
Пунктом 2.3 сторонами договору факторингу узгоджено, що з дати відступлення права вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржником грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимоги у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг.
До реєстру боржників, що є додатком №3 до договору факторингу від 01 грудня 2021 року, включено також заборгованість за договором № 2110478723164 укладеним з ОСОБА_1 15 квітня 2021 року, розмір боргу становив 23220 грн 00 коп. (а.с. 26-зворот).
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал», за період з 01 грудня 2021 року по 14 квітня 2022 року включно проведено нарахування процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором № 2110478723164 від 15 квітня 2021 року складала 50080 грн 50 коп., з яких: 3000 грн 00 коп. заборгованість по основній сумі кредиту, 47080 грн 50 коп. заборгованість за відсотками (а.с. 51).
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-03/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків та інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 30-35).
До реєстру боржників, що є додатком №3 до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, включено також заборгованість за договором № 2110478723164 від 15 квітня 2021 року, укладеного з Воскобойником 16 березня 2021 року, розмір боргу становив 23220 грн 00 коп., з яких: 3000 грн 00 коп. заборгованість по основній сумі кредиту, 20220 грн 50 коп. заборгованість за відсотками (а.с. 39-41, 42).
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників та 31 березня 2023 року - акт зарахування зустрічних однорідних вимог за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023 від 10 березня 2023 року (а.с. 48-50).
Згідно з розрахунком ТОВ «Коллект Центр», станом на 08 січня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 2110478723164 від 15 квітня 2021 складає 54283,50 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 51283,50 грн заборгованість за нарахованими процентами. Загальна заборгованість заявлена до стягнення складає 23220,00 грн, з яких: 3000,00 грн за тілом кредиту; 20220,00 грн заборгованість за нарахованими процентами (а.с.52).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 33053,10 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що відповідач не спростував факт укладення спірного кредитного договору, зокрема належність йому номера мобільного телефону, на який надіслано одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Також суд зазначив, що перехід права вимоги до ТОВ «Коллект Центр» підтверджується договорами факторингу № 1-12 та відступлення прав вимоги № 10-03/2023, які не оспорювалися та недійсними не визнавалися. Враховуючи невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, суд стягнув з нього заборгованість у розмірі 23 220,00 грн.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується, що договір про надання фінансових послуг № 2110478723164 укладено між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 15 квітня 2021 року в електронній формі та підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком.
З огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі.
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником.
Із наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості слідує надання кредитних коштів клієнту, отримання таких коштів, а також нарахування процентів. Доказів чи заперечень, які б спростовували правильність наданих кредитором розрахунків заборгованості за кредитними договорами, відповідачем не надано.
Відповідачем не надано суду доказів того, що його персональні дані (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені. Надана відповідачем відповідь відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області від 02 березня 2026 року, в якій повідомляється, що за результатами проведеної перевірки ознак кримінального правопорушення не вбачається, а також отримана на запит суду відповідь ПрАТ «ВФ України» від 28 квітня 2026 року, не містять достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували обставини заволодіння кредитними коштами іншими особами шляхом блокування належного відповідачу телефонного номеру.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності доказів підписання ним кредитного договору.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем надано візуальну форму електронного документа - Договору про надання фінансових послуг № 2110478723164 від 15 квітня 2021 року разом із відповідними додатками, які містять персональні дані відповідача, зокрема його реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, прізвище, ім`я та по батькові, адресу електронної пошти, номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор.
Крім того, позивачем надано інформацію щодо порядку (процедури), хронологію дій щодо укладення електронного договору, яка містить хронологію та дату/час внесення даних клієнтом на сайті (а.с. 13-14).
Оцінюючи зазначені докази в їх сукупності, колегія суддів виходить із того, що укладення спірного договору передбачало вчинення відповідачем послідовних дій, спрямованих на його укладення, зокрема входу до інформаційно-комунікаційної системи, надання необхідних персональних та платіжних даних, зазначення номера телефону для отримання одноразового ідентифікатора та подальшого використання такого ідентифікатора для підписання правочину.
За таких обставин доводи про те, що відповідач не вчиняв дій, спрямованих на укладення кредитного договору, не узгоджуються з наданими у справі доказами. Без здійснення відповідних дій та надання необхідної інформації укладення договору в електронній формі було б неможливим.
Доводи відповідача щодо недоведення належності саме відповідачу номеру телефону НОМЕР_2 та адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначених у кредитному договорі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наданий представником позивача кредитний звіт щодо відповідача містить інформацію про використання відповідачем цього ж номеру телефону у 2014, 219 та 2021 роках, а також електронної адреси (а.с. 121-136).
Помилкове зазначення у кредитному договорі дати видачі паспорту не може вказувати на те, що цей договір не укладений саме з відповідачем, оскільки інші персональні дані (дата народження, РНОКПП, адреса проживання тощо) відповідають дійсності. Також не можна визнати переконливим доводи відповідача як підставу вважати кредитний договір неукладеним щодо того, що вказана у кредитному договорі адреса електронної пошти не належить відповідачу.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений у передбаченому законом порядку та підписаний одноразовим ідентифікатором, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про належне укладення Договору про надання фінансових послуг № 2110478723164 від 15 квітня 2021 року та наявність у ньому волевиявлення відповідача на його укладення.
Аналогічний правовий підхід викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).
За наявності усіх достовірних персональних даних позичальника у договорі, повідомлених кредитору, та фіксування досягнення згоди сторонами щодо всіх істотних умов договору у спосіб введення одноразового ідентифікатора, апеляційний суд вважає, що посилання скаржника про те, що позивач не надав доказів того, що договір дійсно був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора не може свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у тому, що саме відповідач є стороною позичальника за вказаним договором.
Відтак позивачем, на думку апеляційного суду, переконливо доведено наданими доказами існування стверджуваних обставин щодо укладення кредитного договору з відповідачем, його змісту, а також факту перерахунку кредитних коштів та такі висновки є більш вірогідними ніж твердження скаржника про те, що відповідний договір фактично укладено не було попри підтвердження матеріалами справи перерахунку обраного відповідачем розміру кредиту на вказану ним же банківську картку у день укладення кредитного договору.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини укладення спірного кредитного договору та дійшов обґрунтованого висновку про його чинність, а доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що кредитні кошти відповідачу не надавалися, колегія суддів звертає увагу на те, що отримання кредитних коштів не відповідачем, а перерахування їх на банківську карту ОСОБА_2 не може розцінюватись як доказ неукладення та/або непідписання вказаного кредитного договору. Ця обставина пов`язана з виконанням договору.
Зазначене відповідає висновку, наведеному у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20.
Також матеріали справи не містять та відповідачем не надано суду доказів на підтвердження погашення кредитної заборгованості.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Оскільки між клієнтом ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та фактором ТОВ «Вердикт Капітал» 01 грудня 2021 року укладено договір факторингу № 1-12, а у подальшому між первісним кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, тому відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором, ТОВ «Коллект Центр», у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.
Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем належних доказів оплати за договором факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року колегія суддів відхиляє, оскільки факт виконання грошового зобов`язання за цим договором підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року, підписаним сторонами договору. Зазначеним актом сторони засвідчили припинення відповідних зустрічних грошових зобов`язань у визначеному договором розмірі, що відповідно до статті 601 ЦК України є належним способом припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Отже, відсутність окремої платіжної інструкції сама по собі не свідчить про невиконання набувачем прав вимоги свого грошового зобов`язання, якщо факт його припинення підтверджений належним письмовим доказом - актом зарахування зустрічних однорідних вимог.
За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Враховуючи те, що ціна позову у зазначеній справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст.389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Головуючий - | А.П. Сидоренко

Судді: О.І. Собина 

Д.В. Сізов