ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 300/4433/25 пров. № А/857/49866/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у справі № 300/4433/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Главач І.А.,
час ухвалення рішення 23 жовтня 2025 року,
місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення 23 жовтня2025 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду заяв ОСОБА_1 щодо виплати компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки учасника бойових дій, щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, набутим під час виконання обов`язків військової служби, щодо відшкодування витрат на лікування та медичне обслуговування, щодо видачі витягу із послужного списку із особової справи ОСОБА_1 , а також щодо видачі довідки про безпосередню участь у заходах забезпечення оборони України за 2024 рік від 13.03.2025.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести розгляд заяв ОСОБА_1 щодо виплати компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки учасника бойових дій, щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, набутим під час виконання обов`язків військової служби, щодо відшкодування витрат на лікування та медичне обслуговування, щодо видачі витягу із послужного списку із особової справи ОСОБА_1 , а також щодо видачі довідки про безпосередню участь у заходах забезпечення оборони України за 2024 рік від 13.03.2025, з дотриманням прав позивача, передбачених статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" та надати обґрунтовані і вмотивовані відповіді з питань, порушених у даних заявах.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заяви ОСОБА_1 не проходили реєстрацію в Журналі вхідних документів військової частини НОМЕР_1 . Також у позивача відсутні права на отримання тих виплат, звернення щодо яких були подані відповідачу. 
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав, а саме.

ОСОБА_1 проходив військову службу на підставі указу Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" з 25.02.2022 по 09.01.2025. (а.с. 22-27).
09.01.2025 ОСОБА_1 виключений із особових списків військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 9 від 09.01.2025 (а.с. 30).
13.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із кількома заявами, зокрема щодо виплати компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки учасника бойових дій за 2023-2025 роки; щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, набутим під час проходження військової служби; щодо відшкодування витрат на лікування та медичне обслуговування; щодо видачі витягу із послужного списку військової частини на підставі особової справи позивача, а також щодо видачі довідки про безпосередню участь у заходах забезпечення оборони України за 2024 рік (а.с. 11-15).
Дані заяви були надіслані відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується квитанцією про направлення Військовій частині НОМЕР_1 рекомендованого листа № 7601800359502 від 13.03.2025 та даними трекінгу з офіційного веб-сайту "Укрпошта" (а.с. 16-17).
25.04.2025 адвокат Федорук Юлія Іванівна, на підставі договору про надання правової допомоги № 18-04/01 звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом про надання відомостей щодо результатів розгляду поданих ОСОБА_1 звернень від 13.03.2025 (а.с. 18).
Даний запит був надісланий відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується квитанцією про направлення Військовій частині НОМЕР_1 рекомендованого листа № 7601800771705 від 25.04.2025 та даними трекінгу з офіційного веб-сайту "Укрпошта" (а.с. 19-20).
Однак, як зазначає позивач, станом на момент подання позовної заяви, відповіді від відповідача ані на подані заяви, ані на поданий представницею позивача адвокатський запит не надійшли.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо розгляду поданих позивачем заяв протиправною, з метою зобов`язання відповідача належним чином розглянути подані ним заяви та вирішити порушені в них питання по суті, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за № 2232-XII (надалі, також – Закон № 2232-XII).
Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 2 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також – Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 за № 548-XIV (надалі, також – Статут внутрішньої служби ЗС України).
Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити – до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до підпункту 2.1.6 пункту 2.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за № 40 (надалі, також – Інструкція № 40), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Відповідно до абзацу 4 частини 9 статті 1 Закону № 2232-XII, військовослужбовці – особи, які проходять військову службу.
Виходячи із аналізу даних норм, випливає, що із рапортом до військової частини може звернутися тільки військовослужбовець, тобто особа, яка зараз проходить військову службу.
Як встановлено судом, позивач, ОСОБА_1 є особою, визнаною непридатною до несення військової служби та звільненою у відставку, з огляду на що, подані ним звернення слід розглядати не як рапорти, а як звернення громадянина, подані відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян".
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулюється Законом України № 393/96-ВР від 02.10.1996 року "Про звернення громадян" (надалі, також – Закон № 393/96-ВР).
Відповідно до статті 1 Закону № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Відповідно до частини 4 статті 3 Закону № 393/96-ВР, заява (клопотання) – звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання – письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до вимог статті 5 Закону № 393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Звернення може бути усним чи письмовим.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
Також, стаття 5 Закону № 393/96-ВР визначає вимоги до звернень громадян. Зокрема, частина 7 цієї статті визначає, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Відповідно до частини 8 статті 5 Закону № 393/96-ВР, звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Статтею 8 Закону № 393/96-ВР визначаються звернення, які не підлягають розгляду та вирішенню, до яких, зокрема, віднесено анонімні звернення, повторні та звернення щодо яких передбачено терміни розгляду.
Нормами розділу ІІ Закону № 393/96-ВР визначається порядок розгляду звернень громадян.
Відповідно до норм статті 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 393/96-ВР, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, – невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Як зазначалося вище, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявами про вирішення питань, що стосуються його грошового забезпечення, зокрема виплати компенсації за невикористані дні відпустки, виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, набутим під час проходження військової служби, щодо відшкодування витрат на лікування чи медичне обслуговування, а також видачі витягу із послужного списку та довідки про безпосередню участь у бойових діях.
Проаналізувавши зміст даної скарги, суд встановив, що вона відповідає вимогам статті 5 Закону України "Про звернення громадян", оскільки в ній вказані прізвище, ім`я, по батькові та адреси проживання скаржників, викладено суть скарги та вимоги до відповідача, вказано дату подання скарги та наявні підписи скаржників.
Щодо порушеного у скарзі питання суд зазначає наступне.
Серед звернень позивач порушує питання виплати йому грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку.
Державні гарантії права на відпустки працівників, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закон України № 504/96-ВР від 15.11.1996 р. "Про відпустки" (надалі, також – Закон № 504/96-ВР).
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Таким чином, відповідач повинен був розглянути порушене позивачем у зверненні питання та надати обґрунтовану відповідь, однак ним не було розглянуто дане звернення.
Друге звернення позивача стосується виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, набутим під час проходження військової служби.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі – одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та осіб, звільнених з військової служби (далі – військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) затверджено Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (надалі, також – Порядок № 975).
Відповідно до абзацу 1 пункту 22 Порядку № 975, призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюються Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, розвідувальним органом Міноборони, Службою зовнішньої розвідки та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів – військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами (далі – розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до абзацу 2 пункту 23 Порядку № 975, розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.
Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами.
Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.
Абзацом 3 пункту 24 Порядку № 975 визначено, що за наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору в судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.
Таким чином, виходячи із зазначених норм, заява позивача про встановлення такої доплати мала бути розглянута відповідачем із подальшим прийняттям рішення про призначення чи відмову у призначенні виплати такої грошової допомоги.
З приводу заяви на відшкодування витрат на лікування або медичне обслуговування, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII військовослужбовці під час лікування та реабілітації у закладах охорони здоров`я всіх форм власності та підпорядкування забезпечуються за рахунок державного бюджету покращеним харчуванням. Оплата витрат на покращене харчування військовослужбовців здійснюється Міністерством оборони України за фактом надання послуги на підставі щомісячного звіту закладу охорони здоров`я, в якому військовослужбовці проходять лікування та реабілітацію.
Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи. За відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Відповідно до статті 23 України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Таким чином, відповідач повинен був у межах повноважень розглянути питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат на лікування та надати відповідь щодо задоволення чи відмови у задоволенні заявленого ним клопотання.
З приводу клопотання про видачу витягу із наказу, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України визначено, що інструкцією визначається видання, облік, зберігання, розсилку наказів по особовому складу та витягів із них.
Відповідно до Інструкції № 40, витяг – копія документа, що відтворює його частину і засвідчена в установленому порядку. На відміну від копії витяг лише засвідчується.
Відповідно до підпункту 2.7.22.2 Інструкції № 40, витяг з документа виготовляється якщо немає необхідності виготовляти копію.
Чинні правові норми не передбачають можливості у військової частини відмовити у задоволенні даного клопотання, однак відповідачем не розглянуто даної заяви та не вчинено ніяких дій по суті даної заяви.
Щодо видачі довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України за 2024 рік, суд зазначає, що нормами законодавства передбачено видачу військовою частиною відповідної довідки, виходячи із наявної у такої військової частини інформації, тому відповідач мав належним чином відреагувати на подане позивачем звернення щодо видачі такої довідки та видати у разі наявності необхідних для цього відомостей.
Наказом Міністерства оборони України № 735 від 28.12.2016 затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (надалі, також – Інструкція № 735). Інструкція № 735 визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (надалі по тексту також – громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
Відповідно до пункту 2 розділу 2 Інструкції № 735 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Пунктом 6 глави 1 Інструкції № 735 передбачено, що усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.
Приписами пункту 5 глави 3 Інструкції № 735 передбачено звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Відповідно до пункту 7 глави 3 Інструкції № 735, відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.
Попри вказане, у спірному випадку, слід звернутися до вимог пункту 3.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, за змістом якого документообіг у військовій частині (установі), їх підрозділах це проходження документів із моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення.
Згідно підпунктів 3.11.1 і 3.11.4 пункту 3.11 Інструкції № 40 контроль за виконанням документів здійснюється з метою забезпечення своєчасного та належного їх виконання та підвищення персональної відповідальності кожної посадової особи за доручену справу.
Строк виконання документа може встановлюватися в нормативно-правовому акті, розпорядчому документі або резолюції керівництва Міністерства оборони України та Збройних Сил України. Строки виконання обчислюються в календарних днях, починаючи з дати надходження (доставки через систему взаємодії) та реєстрації документа в Міністерстві оборони України, в органі військового управління, військовій частині (установі), структурному підрозділі, до яких надійшов документ, або з дати наступного робочого дня у разі надходження (доставки) документа після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові та неробочі дні.
Якщо останній день строку виконання документа припадає на неробочий день, строком виконання документа вважається перший робочий день після настання строку виконання.
Як передбачено підпунктом 3.11.5. пункту 3.11. Інструкції № 40 строки можуть бути типовими або індивідуальними. Типові строки виконання документів установлюються законодавством. Строки виконання основних документів у Збройних Силах України наведено в додатку 40 до цієї Інструкції.
Індивідуальні строки встановлюються керівництвом Міністерства оборони України та Збройних Сил України, командуванням (керівництвом) органу військового управління, військової частини (установи), структурного підрозділу. Кінцевий строк виконання, як правило, зазначається в тексті документа або резолюції.
Таким чином, чинне законодавство передбачає необхідність надання відповіді на запит громадянина, який надійшов до військової частини.
Як встановлено судом, звернення ОСОБА_1 відповідає вимогам статті 5 Закону України "Про звернення громадян". Дані звернення були направлені відповідачу та отримані його уповноваженою особою, що підтверджується даними трекінгу з веб-сайту "Укрпошти".
Відповідно до вищевказаних норм, суб`єкт, до якого надійшло звернення громадянина, серед іншого, зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.
Суд звертає увагу відповідача, що його заперечення в частині непроходження вказаними заявами реєстрації у Журналі вхідних документів військової частини НОМЕР_1 не заперечує факту отримання уповноваженою особою відповідача листа від позивача, а проведення чи непроведення реєстраційних дій не залежить від самого позивача. Крім того, відповідач оминає увагою надсилання представницею позивача адвокатського запиту, відповідь на який також не була надана.
Крім того, суд зазначає, що позивачу, відповідно до положень Закону України "Про звернення громадян" належить право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Положеннями даного Закону та інших нормативних актів, відповідач був зобов`язаний письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, а у випадку визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. Однак відповідачем відповідь на дані звернення не була надана.
З огляду на вищезазначене, суд робить висновок про те, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяв ОСОБА_1 .
Щодо способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що оскільки заяви позивача від 13.03.2025, відповідачем належно не розглянуто, то суд вважає, що належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача провести розгляд заяв від 13.03.2025, з дотриманням прав позивача, передбачених статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" та надати обґрунтовану і вмотивовану відповідь з питань, порушених у даних заявах.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у справі № 300/4433/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | А. Р. Курилець
судді | | С. М. Кузьмич
| | О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 27 липня 2026 року.