МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2026 р. | № 400/2632/26
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 

за позовом | ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачів | Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,  Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, вул. Смілянська, 23,м. Черкаси,18002,  Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,14005,

про | визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення від 23.10.2024 №142850007488, зобов`язання вчинити певні дії,

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області(далі - відповідач 3) та просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо неврахування позивачу при призначенні пенсії за віком стажу за періоди з 14.08.1978 року по 02.01.1985 року, з 31.08.1985 року по 29.10.1990 року згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 ;
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.10.2024 №142850007488 про відмову в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 14.08.1978 року по 02.01.1985 року, з 31.08.1985 року по 29.10.1990 року згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії за віком від 16.10.2024 року. 
В обґрунтування позову вказує, що їй протиправно відмовлено у призначені пенсії спірним рішенням через відсутність необхідного страхового стажу, оскільки період роботи з 14.08.1978 року по 02.01.1985 року, з 31.08.1985 року по 29.10.1990 року підтверджується записами трудової книжки. 
Ухвалою від 16.03.2026 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 14.08.1978 року по 02.01.1985 року, з 31.08.1985 року по 29.10.1990 року згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 , в зв`язку з відсутністю відомостей про реорганізацію підприємства. Інших документів за вказаний період не надано. Відтак, оскаржуване рішення є правомірним. 
Від відповідача 2 до суду надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом ектериторіальності. Вважає рішення правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України. Також, відповідач 2 вказує, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані. 
Ухвалою від 14.07.2026 року суд залучив до участі у справі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – відповідач 3). 
Від відповідача 3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та ззаначає, що до страхового стажу позивача Головним управлінням не зараховано періоди роботи позивача відповідно до трудової книжки від 18.08.1978, з 14.08.1978 по 02.01.1985, оскільки не читається печатка на записі про звільнення та з 31.08.1985 по 29.10.1990, оскільки дописано номер та дата наказу про звільнення. В рішенні Головного управління роз`яснено, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію, які позивачем всупереч вимогам Порядку № 637 не надані. Рішення № 142850007488 від 23.10.2024 про відмову у призначенні пенсії вважає правомірним. 
Дослідивши докази, суд, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась 16.10.2024 року до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058).
Згідно п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі – Порядок 22-1), після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, для здійснення виплати пенсії. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 та прийнято рішення № 142850007488 від 23.10.2024 про відмову у призначенні пенсії. Згідно змісту даного рішення, що до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 14.08.1978 по 02.01.1985, оскільки не читається печатка на записі про звільнення та з 31.08.1985 по 29.10.1990.
Вищезазначене рішення відповідача позивач вважає протиправними, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
би мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 роки.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 56, ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3, 20 “Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Таким чином уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
З трудової книжки позивача НОМЕР_2 вбачається, що вона працювала у період з 14.08.1978 по 02.01.1985 та з 31.08.1985 по 29.10.1990 роки . 
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що при розрахунку стажу для призначення пенсії позивача пенсійним органом не зараховано трудову діяльність позивача у період роботи з 14.08.1978 по 02.01.1985, оскільки не читається печатка на записі про звільнення та з 31.08.1985 по 29.10.1990, оскільки дописано номер та дата наказу про звільнення.
Суд зазначає, що обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, тому наявність недоліків у заповненні трудової книжки не може бути підставою для неврахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача.
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17 (провадження № К/9901/22172/18) неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Крім того, судом взято до уваги зміст положень Порядку № 637, відповідно до п. 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №275/615/17 (К/9901/768/17).
Враховуючи вищевикладені обставини, для обчислення стажу роботи при призначенні пенсії позивачці має бути зарахований період її роботи з 14.08.1978 по 02.01.1985 та з 31.08.1985 по 29.10.1990.
Отже, відповідач 3 протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 14.08.1978 по 02.01.1985 та з 31.08.1985 по 29.10.1990. Тому суд вважає за необхідне скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.10.2024 №142850007488 про відмову в призначенні пенсії за віком.
При цьому, вимога позивача щодо визначення протиправною бездіяльності відповідача 3 задоволенню не підлягає, оскільки права позивача були порушені рішенням відповідача 3, яке вже скасоване судом, а не бездіяльністю. 
Також, суд звертає увагу, що помилковим є твердження позивача, що дії стосовно зарахування до страхового стажу мають бути здійснені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, з огляду на наступне.
Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення щодо неї позовних вимог.
Суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, є уповноваженим органом, який має право зарахувати до страхового стажу, приймати рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати періоди роботи з 14.08.1978 по 02.01.1985 та з 31.08.1985 по 29.10.1990 роки згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_2 до страхового стажу позивача та повторно розглянути заяву позивача від 16.10.2024 року про призначення пенсії за віком.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судовим витратами у справі є судовий збір, який позивач сплатив у розмірі 1331,20 грн., доказів понесення інших судових витрат учасники справи суду не подавали.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2020 року у справі № 620/1116/20: "... Оскільки позов ОСОБА_1 містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат колегія суддів визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог".
Отже, судовий збір присуджується позивачу в розмірі 1331,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3, яким було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 ідентифікаційний код 13844159) Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23,м. Черкаси,18002, ідентифікаційний код 21366538) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,14005, ідентифікаційний код 21390940) про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення від 23.10.2024 №142850007488, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №142850007488 від 23.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83-А, м. Чернігів, 14005, ідентифікаційний код 21390940) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) періоди роботи з 14.08.1978 по 02.01.1985 та з 31.08.1985 по 29.10.1990 роки згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву від 16.10.2024 року про призначення пенсії за віком. 
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,14005 ідентифікаційний код 21390940) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар