П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2953/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В.
21 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
06 березня 2026 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 203 142,43 грн як відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі внаслідок неналежного виконання ним обов`язків уповноваженої особи з питань публічних закупівель під час проходження військової служби.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року зазначену позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.
На виконання вимог ухвали суду, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду. 
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску такого строку, позивач зазначив, що несвоєчасне звернення до суду було зумовлене об`єктивними та непереборними обставинами, пов`язаними з виконанням військовою частиною завдань в умовах воєнного стану, залученням особового складу, у тому числі працівників юридичної служби, до виконання бойових завдань у районі ведення бойових дій, відсутністю належних умов для своєчасної підготовки та подання процесуальних документів, а також неможливістю своєчасної сплати судового збору через відсутність бюджетного фінансування за відповідним кодом економічної класифікації видатків, у зв`язку з чим просив визнати наведені обставини поважними та поновити строк звернення до суду.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнано неповажними, у зв`язку з чим позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів разом з доданими до неї матеріалами повернуто особі, яка її подала.
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права та прийняв незаконне рішення.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки – це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені – встановлюються судом.
Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 КАС України, частиною першої якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За приписами абзацу другого частини другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Отже, для суб`єкта владних повноважень процесуальний закон встановлює тримісячний строк звернення до суду.
Таким чином, для правильного обчислення цього строку визначальним є встановлення дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Судом встановлено, що наказом позивача № 55 від 03.07.2025 "Про результати службового розслідування" зафіксовано, що відповідачем нанесено матеріальну шкоду на загальну суму 203 142,43 грн, що була завдана шляхом укладання договору про надання послуг з виконання ремонтних робіт, що могли бути виконані силами військової частини НОМЕР_1 на безкоштовній основі.
06.08.2025 за № 1579/5/9539 на ім`я відповідача позивачем оформлено лист-вимогу щодо відшкодування вказаної суми.
Із цього слідує, що починаючи з 03.07.2025 в позивача виникло право на звернення до суду щодо відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди.
В той же час, матеріали справи свідчать, що з адміністративним позовом військова частина НОМЕР_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду 06.03.2026, тобто із значним пропуском 3-місячного строку звернення до суду.
Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, частинами першою-другою якої встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Разом з цим, системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування ч.1 ст.121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Однак, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Зазначені висновки щодо питання поновлення пропущеного процесуального строку сформовано Верховним Судом у постанові від 31.05.2023 у справі № 160/9356/22.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені заявником обставини, пов`язані з виконанням військовою частиною завдань в умовах воєнного стану, залученням особового складу та працівників юридичної служби до виконання бойових завдань, не підтверджують наявності об`єктивних перешкод, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду.
Варто зазначити, що питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04 квітня 2023 року у справі № 140/1487/22, від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/5369/19, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 02 червня 2022 року у справі у №757/30991/18-а.
Так, у наведених постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.
У постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 140/11951/21 Верховний Суд указав, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.
Колегія суддів зазначає, що указані військовою частиною НОМЕР_1 обставини, пов`язані з воєнним станом в Україні, враховуючи її завдання та функції, могли утруднити дотримання установленого законом строку звернення до суду, водночас у цьому питанні також необхідно зважати на надані позивачем докази, інші обставини та тривалість пропущеного строку, а саме більше п`яти місяців з моменту закінчення встановленого абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України строку для звернення до суду з цим позовом.
Разом із тим належних доказів на підтвердження обставин, що перешкоджали позивачу протягом вказаного періоду реалізувати своє право на звернення до суду з позовом, позивач не надав ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.
Поряд з цим, як слушно зазначив суд першої інстанції, в межах спірного періоду військова частина НОМЕР_1 продовжувала здійснювати представництво своїх інтересів у судах, зокрема у Вінницькому окружному адміністративному суді. Так, 27.10.2025 представником Занкевичем Н.В. подано заяви у справах № 120/13358/25 та № 120/13252/25; 06.11.2025 представником Кудлай В.Р. подано процесуальні документи у справі №120/13249/25; 30.01.2026 представником Занкевичем Н.В. подано два адміністративні позови (справи № 120/1175/26 та № 120/1173/26).
Зазначене свідчить, що протягом вказаного періоду військова частина НОМЕР_1 мала можливість здійснювати свої повноваження в межах судових проваджень. Водночас, вчинення позивачем протягом цього часу одних дій і не вчинення інших ставить під сумнів наявність таких труднощів та об`єктивну неспроможність реалізації особою тих чи інших прав і виключає можливість врахування таких обставин як поважних під час вирішення питання дотримання строку звернення до суду.
Крім того, колегія суддів враховує, що позивач уже звертався з даним позовом раніше (справа № 120/13187/25), проте ухвалою суду від 18.11.2025 позовну заяву було повернуто у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви. При цьому з моменту повернення позовної заяви до моменту повторного звернення до суду минуло більше трьох місяців, що не може свідчити про дотримання особою розумних строків звернення.
Щодо доводів апелянта про відсутність у нього можливості сплати судового збору, то колегія суддів також зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні позовної заяви встановлена законом, а тому позивач, подаючи вперше позовну заяву без надання документа про сплату судового збору, достеменно розумів про допущення ним порушення норм процесуального права. У свою чергу, дотримання вимог КАС України щодо належного оформлення позовних заяв залежить виключно від особи, яка подає позовну заяву. До того ж, право на повторне звернення з позовною заявою може бути реалізовано лише в межах процесуального строку, встановленого законом.
Згідно з установленою практикою Верховного Суду, відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не може впливати на дотримання строку звернення до суду і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку (зокрема, постанови від 07 червня 2018 року у справі № 822/276/17, від 30 вересня 2021 року у справі № 826/16458/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 380/17601/21 та ін.).
Колегія суддів зауважує, що обставини пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють орган державної влади від обов`язку своєчасної його сплати. Позивач, як суб`єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, а тому наведені ним обставини щодо відсутності бюджетного фінансування не повинні впливати на можливість неухильного виконання покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов`язків щодо оформлення позовної заяви, у тому числі щодо своєчасної оплати судового збору.
Отже, сама по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду після спливу встановленого законом строку звернення до адміністративного суду. При цьому пропуск такого строку є істотним, оскільки його тривалість суттєво перевищує передбачений частиною другою статті 122 КАС України тримісячний строк звернення до суду для суб`єкта владних повноважень. Така істотна тривалість пропуску процесуального строку зумовлює необхідність наведення заявником особливо вагомих і належно підтверджених причин його пропуску. Проте обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних перешкод, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду.
Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо застосування строків звернення до суду правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2026 – без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.