КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5793/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року м. Київ
Справа № 357/10050/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», яка подана представником Андросович Ганною Сергіївною, та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Кошель Б.І.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», Акціонерного товариства «ГОУ Інвест АГ», Акціонерного товариства «ГОУ Ост Інвест АГ» про стягнення заборгованості за договором позики,
встановив:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ТОВ «Євротранстелеком», АТ «Гоу Інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ», в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики від 23 лютого 2020 року № 2 у загальному розмірі 10 386 745,96 грн.
Позов мотивовано тим, що 23 лютого 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики № 2, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 4 895 540 грн, що станом на дату укладення цього правочину за офіційним курсом Національного банку України становило 200 000 доларів США, строком до 20 жовтня 2021 року. На підтвердження отримання вищевказаних коштів ОСОБА_4 видав розписку від 23 лютого 2020 року.
На забезпечення виконання зобов`язання з позики, 23 лютого 2020 року між ОСОБА_5 як позичальником, ОСОБА_4 як боржником і ТОВ «Євротранстелеком», АТ «Гоу Інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» як поручителями укладено договір поруки № 2, згідно з пунктом 1.1. якого зазначені товариства поручилися перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за договором позики від 23 лютого 2020 року № 2.
20 травня 2021 року між позивачем ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 2-Ц, відповідно до пункту 1 якого первісний кредитор відступив ОСОБА_1 , як новому кредитору, право грошової вимоги за вищевказаними договорами позики та поруки від 23 лютого 2020 року № 2.
21 жовтня 2021 року позивач вручив боржнику та поручителям претензії з вимогами повного погашення заборгованості за договором позики, однак станом на день пред`явлення цього позову зазначені вимоги відповідачами залишилися не виконаними.
З огляду на те, що відповідно до умов пункту 2 договору позики від 23 лютого 2020 року № 2 повернення боргу повинно бути здійснено у грошовій формі - національній валюті України - гривні станом на день повернення позики або за погодженням з позикодавцем у доларах США за курсом НБУ, сума боргу станом на дату пред`явлення позову становить 7 313 720 грн, що за курсом НБ України 36,5686 грн за 1 долар США станом на 26 жовтня 2022 року становило 200 000 доларів США.
Крім того, згідно з умовами пункту 6 договору позики від 23 лютого 2020 року № 2 за прострочення повернення позики позичальник зобов`язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми, яка прострочена, за кожен день прострочення, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми у порядку статті 625 ЦК України, що в загальному розмірі з основною сумою боргу становить 10 386 745,96 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», Акціонерного товариства «ГОУ Інвест АГ», Акціонерного товариства «ГОУ Ост Інвест АГ» про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ТОВ «Євротранстелеком», АТ «Гоу Інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 лютого 2020 року № 2 у розмірі 9 095 913,53 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 , ТОВ «Євротранстелеком», АТ «Гоу Інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі по 2715,76 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів інфляційних втрат в розмірі 1 290 832,43 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідно до пункту 2 договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року, повернення боргу повинно бути здійснено у грошовій формі - національній валюті України у гривнях станом на день повернення позики, або за погодженням з позикодавцем у доларах США по курсу НБУ, відповідачі борг вчасно не повернули ні в гривнях, ні у доларах США, а тому позивач обґрунтовано посилався на ч. 2 ст. 625 ЦК України для нарахування встановленого індексу інфляції за прострочення грошового зобов`язання.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ТОВ «Євротранстелеком» - Андросович Г. С. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача ТОВ «Євротранстелеком» мотивована тим, що суд прийняв рішення про стягнення боргу, не дослідивши оригіналів документів, на підставі яких цей борг виник. Посилання суду першої інстанції на постанову Івано- Франківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року у справі № 346/5502/22 за позовом ТОВ «Євротранстелеком» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, якою було відмовлено в задоволенні позову є безпідставним, оскільки з аналізу вищевказаної постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року у справі № 346/5502/22 вбачається, що предметом позову було визнання недійсною довіреності 23/08/2021-Д, а не довіреності 20/08/21-Д.
Наголошує на тому, що Івано-Франківський апеляційний суд при розгляді справи № 346/5502/22 не досліджував оригінали оспорюваних довіреності та договору поруки. Почеркознавча експертиза даних документів не проводилась. Такі оригінали були витребувані судом першої інстанції при розгляді справи №346/502/22, проте не були надані суду ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_4 .
Звертає увагу, що на час розгляду справи Верховним Судом відкрите касаційне провадження по оскарженню постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року у справі № 346/5502/22.
Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 (який значиться підписантом договору поруки) про залучення у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору; судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Євротранстелеком» у допиті, в якості свідків ОСОБА_2 , директора ТОВ «Євротранстелеком» ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Євротранстелеком» про витребування доказів від ОСОБА_4 , а саме - оригіналу договору поруки №2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року.
Судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Євротранстелеком» про призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи; судом першої інстанції в порушення вимог ч.9.ст.83 ЦПК України було прийнято письмові пояснення ОСОБА_1 від 03 травня 2024 року разом з доказами, долученими до цих пояснень, не зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 було порушено порядок подання доказів і не надано суду докази підтвердження надсилання (надання) копій доказів іншим учасникам справи.
Наголошує на тому, що ТОВ «Євротранстелеком» ніколи не видавало ніяких довіреностей на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 .

Крім цього, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення у даній справі прямо впливає на права ОСОБА_2 , а також на його обов`язки щодо ТОВ «Євротранстелеком», АТ «Гоу Інвест Аг», АТ «Гоу Ост Інвест Аг» як особи, що зазначена підписантом від імені вказаних поручителів.
Вказує, що наразі вищевказані особи заявляють претензії до ОСОБА_2 з тих підстав, що він не був уповноважений на підписання такого договору поруки, а його укладення завдає шкоди їхнім правам та інтересам, у зв`язку з чим апелянт через уповноваженого представника звернувся до суду першої інстанції 22 квітня 2024 року (до початку розгляду справи по суті) із клопотанням про залучення його до участі у справі з вищенаведених підстав у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, проте судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, що в подальшому призвело до винесення незаконного рішення.
Судом першої інстанції недотримано правил територіальної юрисдикції, оскільки позов пред`явлено до Білоцерківського міськрайонного суду на підставі того, що відповідач ОСОБА_4 нібито перебуває на обліку у АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа, однак на момент відкриття провадження у даній справі його місце проживання не було зареєстроване і фактично він не проживав у межах юрисдикції Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у зв`язку з чим справа належала до територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва, за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача ТОВ «Євротранстелеком» (01030, місто Київ, вулиця В`ячеслава Липинського, будинок 5).
Крім цього, ОСОБА_2 намагаються втягнути у спірні правовідносини, прикриваючись довіреністю, якої він ніколи не отримував від ТОВ «Євтротранстелеком». Він ніколи не підписував ні від імені ТОВ «Євротранстелеком», ні від імені АТ «Гоу Інвест Аг», АТ «Гоу Ост Інвест Аг» жодних договорів поруки.
Також наголошує, що ОСОБА_2 готовий надати вільні зразки свого підпису та почерку для проведення у справі почеркознавчої експертизи, у проведенні якої суд першої інстанції безпідставно відмовив.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ТОВ «Євротранстелеком» - адвокат Андросович Г.С. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вказує, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Євротранстелеком» позивач ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що клопотання про залучення ОСОБА_2 у якості третьої особи разом з поясненнями його представника було подане в судовому засіданні від 3 травня 2024 року, тобто через місяць після закриття підготовчого провадження, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив представникові ОСОБА_2 про залучення його до участі у справи у якості третьої особи без самостійних вимог.
Звертає увагу, що під час розгляду позову ТОВ «Євротранстелеком» в Коломийському міськрайонному суді від 25 серпня 2023 року у справі № 346/5502/22 про визнання недійсним оспорюваного договору поруки, представником відповідача ОСОБА_1 заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, проте суд першої інстанції відмовив у цьому та представник ТОВ «Євротранстелеком» заперечувала необхідність її проведення, тоді як зараз вважає це порушенням норми процесуального права.
Звертає увагу, що представник апелянта подав письмові пояснення з додатковими запереченнями на позов та міркуваннями через місяць після закриття підготовчого провадження, при цьому не вказавши поважні причини, які б заважали йому подати заперечення у встановлені строки, що суперечить ст. 191 ЦПК України. Крім того, під час розгляду в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області у справі №346/5502/22 позову ТОВ «Євротранстелеком» та при винесенні постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року (апеляційне провадження № 22- ц/4808/51/24), представники цього товариства не звертали увагу цих судів на додаткові заперечення, які були потім подані в Білоцерківський міськрайонний суд з порушеннями процесуальних строків. Тому слід вирішувати спір за наявними матеріалами справи без врахування поданих додаткових заперечень та пояснень представником апелянта з порушенням строків без поважних причин.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що клопотання про залучення ОСОБА_2 у якості третьої особи разом з поясненнями його представника було подане в судовому засіданні від 3 травня 2024 року, тобто через місяць після закриття підготовчого провадження, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив представникові ОСОБА_2 про залучення його до участі у справи у якості третьої особи без самостійних вимог.
Звертає увагу, що згідно довідки (яка є в матеріалах справи ЦНАП Узина), відповідач ОСОБА_4 станом на дату подання позову був зареєстрований в м. Узин Білоцерківського району Київської області, а тому суд першої інстанції не порушив правила підсудності при винесенні ухвали про порушення провадження у справі.
Також звертає увагу, що в межах розгляду позовних вимог про визнання недійсним договору поруки № 2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року, не спростовано презумпції правочину, згідно з яким ТОВ «Євротранстелеком» поручився за виконання боргового зобов`язання ОСОБА_4 .

Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення.
Апеляційні скарги ТОВ «Євротранстелеком» та ОСОБА_2 - задоволено частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», Акціонерного товариства «ГОУ Інвест АГ», Акціонерного товариства «ГОУ ОСТ Інвест АГ» про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 лютого 2020 року № 2 у розмірі 9 095 913,53 грн. В іншій частині позову - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» та ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді в розмірі по 18 607,50 грн кожному.

Постановою Верховного Суду від 03 грудня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 залишено без задоволення.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.
Постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання 24 червня 2026 року з`явилася представник відповідача ТОВ «Євротранстелеком» Андросович Г.С. та заявила клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_8 як правонаступника позивача ОСОБА_1 .
Ухвалою апеляційного суду від 24 червня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, в задоволенні клопотання представника відповідача про заміну позивача ОСОБА_1 його правонаступником - ОСОБА_8 відмовлено, оскільки такого клопотання ні від самого позивача ОСОБА_1 , ні від ОСОБА_8 чи її представника ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду не надходило, тоді як відповідно до ст. 13 ЦПК України виключно позивач розпоряджається своїми правами щодо пред`явленого позову.
В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Євротранстелеком» - Андросович Г.С. підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 в судове засідання повторно не з`явились, будучи належно повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.
22 червня 2026 року представник позивача ОСОБА_10. подав клопотання про відкладення розгляду справи «у зв`язку з неможливістю бути присутнім на засіданні». Однак у задоволенні даного клопотання було відмовлено, оскільки позивач та його представник повторно не з`явились в судове засідання, причин неявки не повідомили, будь-яких доказів причин неявки суду не подали.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Враховуючи, що відповідач Акціонерне товариство «ГОУ ОСТ Інвест АГ» є нерезидентом, не має свого представництва на території України та зареєстрований за законодавством Ліхтенштейну за адресою: Ойлештрассе, 5, м. Вадуц, 9490, Ліхтенштейн ; відповідач Акціонерне товариство «ГОУ Інвест АГ» також є нерезидентом, не має свого представництва на території України та зареєстрований за законодавством Швейцарії за адресою: Бургштрассе, 8, м. Кройцлінген, 8280, Швейцарія, судом надіслано судові доручення про вручення повісток-повідомлень про розгляд справи відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, вчиненої 15.11.1965 та ратифікованої 01.12.2001, уповноваженим органам цих держав.
04 травня 2026 року доручення про вручення повістки АТ «Гоу Інвест АГ» повернулось без вручення, оскільки товариство перебуває в ліквідації та відсутнє за вказаною адресою.
15 травня 2026 року доручення про вручення повістки АТ «Гоу Ост Інвест АГ» також повернулось без вручення, оскільки згідно з записом в Торговому реєстрі 29.08.2023 року було ліквідоване. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, підлягає закриттю, виходячи з наступного. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_4 виконав взяті на себе зобов`язання та повернув позивачу кошти в обумовлені строки в повному обсязі, а тому визнав наявними підстави для стягнення солідарно з ОСОБА_4 , поручителів ТОВ «Євротранстелеком», АТ «Гоу Інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № 2 від 23 лютого 2020 року у розмірі 9 095 913 грн. 53 коп.
Відмовляючи в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат в розмірі 1 290 832 грн. 43 коп., суд виходив із того, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції погоджується частково з урахуванням наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, 23 лютого 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики № 2 (а.с. 88 том 1).
Відповідно до п. 1 договору позики, позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 4 895 540 гривень, що станом на дату укладення цього договору за офіційним курсом НБУ гривні до долара США (24,4777 грн.) становить 200 000 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (по офіційному курсу НБУ гривні до долара США станом на дату повернення) у строк не пізніше 20 жовтня 2021 року.
За прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожен день прострочення, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, у порядку ст. 625 ЦК України. (п.6 договору).
Відповідно до додатку №1 до договору позики №2 від 23 лютого 2023 року - розписки про отримання грошових коштів, відповідач ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 4 895 540 гривень, що станом на дату укладення цього договору за офіційним курсом НБУ гривні до долара США (24,4777 грн.) становить 200 000 доларів США та зобов`язався повернути позикодавцеві за офіційним курсом НБУ гривні до долара США в день повернення у строк не пізніше 20 жовтня 2021 року (а.с. 89 том 1).

У копії договору поруки №2 до договору позики №2 від 23 лютого 2020 року, зазначено, що договір поруки укладено між ОСОБА_4 (боржником), Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» в особі представника ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності №20/08/21-д (поручитель-1), Акціонерним товариством «Гоу Інвест АГ» в особі члена Ради директорів з правом одноосібного підпису ОСОБА_2 , який діяв на підставі Рішення засідання Ради директорів від 07.02.2018 року (поручитель-2), Акціонерним товариством «Гоу Ост Інвест АГ» в особі Члена правління з правом одноосібного підпису ОСОБА_2 , який діяв на підставі Конституційного акту від 17.11.2009 року (поручитель-3), та ОСОБА_5 (кредитором), поручитель-1, поручитель-2 та поручитель-3 поручаються перед кредитором з виконання обов`язку ОСОБА_4 щодо виконання останнім його зобов`язань за договором позики №2 від 23 лютого 2020 року. (а.с. 90-92, т. 1).
Також, судом першої інстанції було встановлено, що 20 травня 2021 року між ОСОБА_5 (цедент) та ОСОБА_1 (цессіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги №2-ц, відповідно до умов якого, цедент відступив права вимоги на суму основного зобов`язання, вартість якого складає гривневий еквівалент 200 000 (двісті тисяч доларів США), що по офіційному курсу НБУ гривні до долара США станом на дату видачі позики становить 4 895 540 гривень (а.с. 93-95, т. 1).
Відповідно до копії акту приймання-передачі документів від 20 травня 2021 року (додаток №1 до договору відступлення права вимоги №2-ц від 20 травня 2021 року), ОСОБА_5 (цедент) передав ОСОБА_1 (цессіонарію) такі документи: 
- договір позики №2 від 23 лютого 2020 р. підписаний між ОСОБА_5 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) - 1 оригінал; 
- розписка про отримання грошових коштів, видана ОСОБА_4 23 лютого 2020 року - 1 оригінал; 
- договір поруки №2 від 23 лютого 2020 року підписаний між ОСОБА_5 (позикодавець), ОСОБА_4 (позичальник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» (код ЄДРПОУ 31731686) (поручитель-1), Акціонерним товариством «Гоу Інвест АГ» (країна резиденства: Швейцарія, ідентифікаційний номер: СНЕ 101.107.693) (поручитель-2) та Акціонерним товариством «Гоу Ост Інвест АГ» (країна резиденства: Ліхтеншейн, ідентифікаційний номер: FL-0001.521.555-1) (поручитель-3) - 1 оригінал; 
- копія громадянського паспорту та ідентифікаційного номеру позичальника ОСОБА_4 (а.с.96 том 1).
21 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідачів з вимогою про повернення грошових коштів за договором позики №2 від 23 лютого 2020 року (а.с.97-98, 99-100, 101-102, 103-104 том 1).

Також, встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року (справа №346/5502/22) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними було задоволено. Визнано недійсною довіреність № 23/08/2021-Д та договір поруки № 2 до договору позики №2 від 23 лютого 2020 року (а.с. 183, т. 2).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 задоволено частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсною довіреність № 23/08/2021-Д та визнання недійсним договору поруки № 2 до договору позики №2 від 23 лютого 2020 року - відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 346/5502/22 касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» - адвоката Андросович Г.С. - задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_8 , - задоволено частково. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 серпня 2023 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 346/5502/22 касаційну скаргу ОСОБА_8 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бохан О.Г. - задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2025 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_8 , - задоволено частково. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 серпня 2023 року - змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 2- 4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 Верховний Суд дійшов висновку, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків (постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17.).

Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, просив стягнути заборгованість, у тому числі, з ТОВ «Євротранстелеком» на підставі договору поруки від 23 лютого 2020 року № 2 до договору позики від 23 лютого 2020 року № 2, копія якого була долучена позивачем до матеріалів справи з відміткою «згідно з оригіналом». Зі змісту вказаної копії договору поруки вбачається, що від імені ТОВ «Євротранстелеком» діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності № 20/08/21-Д, а також від імені АТ «Гоу Інвест Аг», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» (які є співзасновниками ТОВ «Євротранстелеком»), підписантом в інтересах яких є також ОСОБА_2 як член правління (на підставі відповідних організаційно-розпорядчих документів).
Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що рішення у даній справі прямо впливає на його права, а також на його обов`язки щодо ТОВ «Євротранстелеком», АТ «Гоу Інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ», як особи, що зазначена підписантом від імені вказаних поручителів. ОСОБА_2 зазначав, що вказані юридичні особи пред`являють йому претензії з тих підстав, що він не був уповноважений на підписання такого договору поруки, а його укладення завдає шкоди їхнім правам та інтересам. У зв`язку з чим він через уповноваженого представника 22 квітня 2024 року (до початку розгляду справи по суті) звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про залучення його до участі у справі з наведених підстав як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, проте суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаного клопотання, що надалі призвело до ухвалення незаконного рішення. Зазначав, що його намагаються втягнути у спірні правовідносини, прикриваючись довіреністю, якої він ніколи не отримував від ТОВ «Євротранстелеком». Вказував, що він ніколи не підписував ні від імені ТОВ «Євротранстелеком», ні від імені АТ «Гоу Інвест Аг», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» жодних договорів поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє .
У статті 239 ЦК України зазначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 953/4438/23, у справі за позовом сторони, від імені якої договір (додаткову угоду) вчиняв представник, про визнання недійсним договору (додаткової угоди), належним відповідачем є інша сторона оспорюваного договору (додаткової угоди), а не представник. Тобто представник, який підписав від імені сторони, яку він представляє, спірний договір, не є стороною такого правочину. Представник, який діє на підставі довіреності, лише створює права та обов`язки безпосередньо для довірителя.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції безпосередньо не стосується прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_2 , про якого в наданій позивачем копії договору поруки № 2 від 23 лютого 2020 року зазначено, що його було уповноважено на представництво інтересів ТОВ «Євротранстелеком» на підставі довіреності № 20/08/21-Д; на представництво АТ «Гоу Інвест АГ» - на підставі рішення засідання Ради директорів від 07.02.2018 року; на представництво АТ «Гоу Ост Інвест АТ» - на підставі Конституційного акту від 17.11.2009 року.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження, оскільки оскаржуване рішення суду не містить висновків про права та обов`язки ОСОБА_2 у спірних правовідносинах позики та поруки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду вважає їх недоведеними та безпідставними.
Так, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів інфляційних втрат в розмірі 1 290 832, 43 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову в цій частині.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідно до умов п. 2 договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року, повернення боргу повинно бути здійснено у грошовій формі - національній валюті України у гривнях станом на день повернення позики, або за погодженням з позикодавцем у доларах США по курсу НБУ, відповідачі борг вчасно не повернули ні в гривнях ані у доларах США, а тому позивач правомірно застосував норми ч. 2 ст. 625 ЦК України та нарахував встановлений індекс інфляції за прострочення грошового зобов`язання.
Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції виходив із того, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Також суд послався на висновки у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 та у постанові Верховного Суду від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 .
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 22 червня 2020 року у справі № 752/10525/16-ц, « у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.».
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц та у постанові Верховного Суду, від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі, виходячи із суми, еквівалентної 200 000 доларів США, по офіційному курсу НБУ гривні до долара США станом на дату повернення, нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідачів не підлягає.
Таким чином є правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення з відповідачів інфляційних втрат в розмірі 1 290 832,43 грн, що нарахована не на суму боргу, яка відповідає сумі коштів у гривні, яка була позичена, а на суму, яка нарахована в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду не спростовують, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 
Враховуючи викладене, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 1 290 832,43 грн. слід залишити без змін.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ТОВ «Євротранстелеком» вказує, що товариство заперечує обставини укладення від його імені будь-якою особою, яку б воно уповноважило, на укладення договору поруки. Зазначає, що особа боржника товариству невідома і підстави, за яких було укладено договір поруки, теж невідомі.
Вказує, що товариство в суді першої інстанції звертало увагу на наявність спору у Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області (справа №346/5502/22) за позовом ТОВ «Євротранстелеком» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, зокрема з підстав оспорення самого факту їх підписання.
Відхиляючи доводи ТОВ «Євротранстелеком», суд першої інстанції виходив із того, що факт укладання договір поруки №2 до договору позики №2 від 23 лютого 2020 року підтверджується постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року у справі №346/5502/22 за позовом ТОВ «Євротранстелеком» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними.
Суд зазначив, що при розгляді справи №346/5502/22 колегією суддів було установлено, що ТОВ «Євротранстелеком» в особі представника ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності № 20/08/2021-Д уклав договір поруки №2 до договору позики №2 від 23 лютого 2020 року про відповідальність позивача перед кредитором за договором позики №2 від 23 лютого 2020 року укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , за яким ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 4 895 540 грн, що еквівалентно на день укладення 200 000 доларів США.
Також суд вказав, що при розгляді справи встановлено, що ТОВ «Євротранстелеком» не оспорює договір довіреності № 20/08/2021-Д, на підставі якого ОСОБА_2 уклав договір поруки №2 до договору позики №2 від 23 лютого 2020 року про відповідальність позивача перед кредитором за договором позики №2 від 23 лютого 2020 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.
Положеннями ст. 82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення особи від обов`язку доказування. Зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також не потребують доказування й обставини, визнані судом загальновідомими, або обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням, оскільки для визнання таких обставин законодавець передбачив окрему форму висловлення (пряме зазначення про таке визнання в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників), про що прямо вказано в ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів цієї справи та із рішень судів при розгляді справи №346/5502/22 за позовом ТОВ «Євротранстелеком» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, відповідач ТОВ «Євротранстелеком» наполягав, що не укладав договір поруки від 23 лютого 2020 року та вимагав витребувати оригінал договору поруки №2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року та оригінал довіреності, виданої ТОВ «Євротранстелеком» на ім`я ОСОБА_2 .
Тобто, як у цій справі, так і при розгляді справи №346/5502/22 за позовом ТОВ «Євротранстелеком» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними сторона товариства вимагала витребування оригіналу договору поруки №2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року та оригінал довіреності, однак судами було відмовлено у задоволенні таких клопотань учаснику спору.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що безпосередньо в цій справі відсутні оригінали договору поруки та оригінали довіреностей виданих ТОВ «Євротранстелеком» на ім`я ОСОБА_2 , які сторона відповідача вимагала для огляду.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії акту приймання-передачі документів від 20 травня 2021 року (додаток №1 до договору відступлення права вимоги №2-ц від 20 травня 2021 року), ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 такі документи: договір позики №2 від 23 лютого 2020 року підписаний між ОСОБА_5 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) - 1 оригінал; розписка про отримання грошових коштів, видана ОСОБА_4 23 лютого 2020 року - 1 оригінал; договір поруки №2 від 23 лютого 2020 року підписаний між ОСОБА_5 (позикодавець), ОСОБА_4 (позичальник), ТОВ «Євротранстелеком» (код ЄДРПОУ 31731686) (поручитель-1), АТ «ГОУ ІНВЕСТ АГ» (країна резиденства: Швейцарія, ідентифікаційний номер: СНЕ 101.107.693) (поручитель-2) та АТ «ГОУ ОСТ ІНВЕСТ АГ» (країна резиденства: Ліхтеншейн, ідентифікаційний номер: FL-0001.521.555-1) (поручитель-3) - 1 оригінал; копію громадянського паспорту та ідентифікаційного номеру позичальника ОСОБА_4 (а.с.96 том 1).
Отже, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , набувши право вимоги на підставі договору цесії відповідно до акту приймання-передачі документів від 20 травня 2021 року, не отримував оригіналу довіреності №20/08/21-д від 23 лютого 2020 року, що є правом ОСОБА_1 .
В той же час, відповідно до акту приймання-передачі документів від 20 травня 2021 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 оригінал договору поруки №2 від 23 лютого 2020 року підписаний між ОСОБА_5 (позикодавець), ОСОБА_4 (позичальник), ТОВ «Євротранстелеком» (поручитель-1), АТ «Гоу Інвест АГ» (поручитель-2) та АТ «Гоу Ост Інвест АГ» (поручитель-3).

Як вбачається із доводів ОСОБА_1 , і при розгляді справи №346/5502/22 за позовом ТОВ «Євротранстелеком» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними і в цій справі, він стверджує, що направив оригінали договору позики №23/02-20/П від 23 лютого 2020 року; договору поруки №1 від 23 лютого 2020 року; договору відступлення права вимоги № 20/05/21 від 20 травня 2021 року; договору позики №2 від 23 лютого 2020 року; договору поруки №2 від 23 лютого 2020 року; договору відступлення права вимоги №2-Ц від 20 травня 2021 року до Шевченківської окружної прокуратури міста Києва та надавав опис відправлення (а.с.163, т.3). 
Однак на запит відповідача у цій справі ТОВ «Євротранстелеком» Шевченківська окружна прокуратура міста Києва повідомила, що вони не отримували від ОСОБА_1 ні оригіналів вказаних документів, ні копій цих документів і в матеріалах кримінального провадження вони відсутні.

Колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу заперечення ОСОБА_1 , про те що він направляв такі оригінали до Шевченківської окружної прокуратури міста Києва, але не може підтвердити, оскільки оригінали направлення були втрачені внаслідок російської агресії.
ОСОБА_1 у підтвердження направлення оригіналів документів до Шевченківської окружної прокуратури міста Києва і неможливості надання доказів направлення цих доказів до прокуратури посилається лише на загальні фрази, що він не може надати такі докази у зв`язку із російською агресією, однак як вбачається із матеріалів справи місце проживання ОСОБА_1 є м. Коломия.
Жодних обставин, за яких вторгнення Російської Федерації на Україну стало причиною втрати оригіналів вказаних документів та доказів у підтвердження відправлення їх до Шевченківської окружної прокуратури міста Києва позивач не зазначає, як і не вказує причину направлення оригіналів цих документів до прокуратури.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, відповідач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про витребування у позивача оригіналу договору поруки №2 до договору позики від 23 лютого 2020 року №23, оскільки не визнавав сам факт укладення такого договору, однак судом таке клопотання не було задоволено.
Відповідно до частини шостої статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Оскільки сторона відповідача ТОВ «Євротранстелеком» заявила про наявність сумніву щодо підписання договору поруки, суд мав задовольнити клопотання сторони відповідача та витребувати оригінал такого доказу з метою усунення будь-яких сумнівів щодо доведення відповідної обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді апеляційної скарги 25.02.2025 року суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_10 підтвердив відсутність у позивача оригіналу договору поруки.
При новому апеляційному розгляді в судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 двічі не з`явились.

Разом з тим, доводи представника відповідача ТОВ «Євротранстелеком» про те, що вони не укладали договір поруки № 2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на наступне. 
У пункті 7.3 наданої позивачем копії договору поруки №2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року зазначений розрахунковий рахунок ТОВ «Євротранстелеком» НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», на який може бути звернуто стягнення. 
Однак, даний рахунок було відкрито 08 листопада 2021 року, що підтверджується копією довідки №221228SU20555001 від 28 грудня 2022 року про відкриття рахунку, виданої членом правління АТ КБ «Приватбанк» Заіграєвим Є.О. (т.1 а.с. 185).
З викладеного слідує, що станом на дату, зазначену у договорі поруки - 23 лютого 2020 року, зазначеного розрахункового рахунку не існувало, оскільки він був відкритий лише 08 листопада 2021 року.
Також зазначеного рахунку не існувало і станом на дату укладення договору відступлення права вимоги між первісним кредитором ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 20 травня 2021 року.
Як вбачається з актового запису про смерть ОСОБА_5 , зазначеного у договорі поруки як кредитора, він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кременище Обухівського району Київської області у віці 57 років, про що складено актовий запис № 1248 від 29 жовтня 2021 року ( а.с. 186, т. 1)
Таким чином, враховуючи, що розрахунковий рахунок ТОВ «Євротранстелеком», зазначений у договорі поруки від 23 лютого 2020 року, на тій самій сторінці, де розміщено підпис від імені ОСОБА_5 , був відкритий АТ КБ «Приватбанк» лише 08 листопада 2021 року, а кредитор ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені обставини ставлять під сумнів ту обставину, що договір поруки № 2 від 23 лютого 2020 року був підписаний за життя ОСОБА_5 . 
Також в копії договору поруки №2 до договору позики №2 від 23 лютого 2020 року зазначено, що такий підписано ОСОБА_2 , який виступає як член Ради директорів АТ «Гоу Інвест АГ» та член Правління АТ «Гоу Ост Інвест», однак відповідно до витягу відомства торгового реєстру кантону Тургау (Швейцарія) від 01 липня 2021 року щодо АТ «Гоу Інвест АГ» відомості про ОСОБА_2 , як про члена правління були внесені до реєстру 30 червня 2021 року (запис у реєстрі №5), що підтверджується копією даного витягу.
Також згідно з копією витягу з торгового реєстру Князівства Ліхтенштейн від 29 червня 2021 року щодо АТ «Гоу Ост Інвест АГ», відомості про ОСОБА_2 як про члена Ради директорів (правління), були внесені до реєстру 29 червня 2021 року (запис в реєстрі №16) (т.1 а.с. 187 - 199).
За таких обставин, колегія суддів відповідно до приписів положення норми ч. 6 ст. 95 ЦПК України не може взяти до уваги копію договору поруки та не може визнати доведеною обставину укладення договору поруки №2 від 23 лютого 2020 року, підписаного між ОСОБА_5 (позикодавець), ОСОБА_4 (позичальник), ТОВ «Євротранстелеком» (поручитель-1), АТ «Гоу Інвест АГ» (поручитель-2) та АТ «Гоу Ост Інвест АГ» (поручитель-3). 
Відповідно апеляційний суд не може визнати доведеною наявність у відповідача ТОВ «Євротранстелеком» солідарного обов`язку із ОСОБА_4 щодо повернення суми боргу, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

Разом з тим, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 серпня 2023 року було задоволено позов ТОВ «Євротранстелеком» та визнано недійсною довіреність № 23/08/2021-Д. Визнано недійсним договір поруки № 2 до договору позики №2 від 23 лютого 2020 року.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_8 , - задоволено частково. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 серпня 2023 року - змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення залишено без змін.
У постанові від 09 квітня 2026 року Івано-Франківський апеляційний суд зазначив, що «враховуючи конкретні обставини справи, процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_8 , (яка є правонаступником сторони договору поруки) та його представника, зокрема, щодо ненадання оригіналів спірних правочинів, апеляційний суд вважає, що такі дії свідчать про ухилення відповідачів від подання для проведення експертизи оригіналів довіреності та договору поруки, що унеможливлює проведення експертизи судом, яка в даному випадку має визначальне значення для встановлення обставин справи, а тому, з урахуванням вищенаведених роз`яснень п. 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, наявні підстави для застосування судом положень ст. 109 ЦПК України, у зв`язку з чим факт, для з`ясування якого судом було витребувано оригінал спірного договору, з метою подальшого призначення експертизи, необхідно визнати встановленим та вважати, що підпис, проставлений у довіреності від № 23/08/2021-Д від імені директора товариства ОСОБА_7. та у договорі поруки від імені ОСОБА_2 виконані не ними, а іншою особою. При цьому сама довіреність не була надана суду жодною стороною, в тому числі і відповідачами. Відповідно, наявні були підстави для задоволення судом першої інстанції даного позову та визнання спірних правочинів недійсними.»

З матеріалів справи також встановлено, що боржник ОСОБА_4 не оспорює договір позики № 2 від 23 лютого 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 4 895 540 грн, що станом на дату укладення вказаного договору за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становить 200 000 доларів США, строком до 20 жовтня 2021 року, а тому колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції у відповідній частині, а саме щодо укладення договору позики та стягнення боргу з позичальника.
Оскільки відповідачі ОСОБА_4 , АТ «Гоу Інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» не оскаржували рішення суду, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення суду в частині вирішення позовних вимог, заявлених до цих відповідачів.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу представника ТОВ «Євротранстелеком» - Андросович Г.С. слід задовольнити частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Євротранстелеком» про стягнення заборгованості за договором позики та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Євротранстелеком» про стягнення заборгованості за договором позики №2 від 23 лютого 2020 року - відмовити.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга ТОВ «Євротранстелеком» підлягає задоволенню в частині вирішення позовних вимог до цього відповідача, то з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євротранстелеком» слід стягнути витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 18 607 грн. 50 коп. та в сумі 2481 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову від 02 листопада 2022 року, яка була скасована постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року за апеляційною скаргою ТОВ «Євротранстелеком».
Керуючись ст. ст. 268, 362, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», Акціонерного товариства «Гоу Інвест АГ», Акціонерного товариства «Гоу Ост Інвест АГ» про стягнення заборгованості за договором позики - закрити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» - Андросович Ганни Сергіївни - задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» про стягнення заборгованості за договором позики та ухвалити в цій частині нове судове рішення:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» про стягнення заборгованості за договором позики №2 від 23 лютого 2020 року - залишити без задоволення. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» витрати по сплаті судового збору в розмірі 21 088 (двадцять одна тисяча вісімдесят вісім) гривень 50 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.