| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4495/25 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Черпака Ю.К.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року, суддя Падій В.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність військової часини НОМЕР_1 , яка виявляється у не видачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) внаслідок отримання травми, 25.03.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) внаслідок отримання мінно-вибухової травми, 25.03.2022;
- скасувати акт службового розслідування від 14.02.2025 року № 21/49 щодо встановлення факту, отримання ОСОБА_1 травми, (поранення, контузії) отриманої 25.03.2022 під час виконання бойового завдання старшим лейтенантом;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно провести службове розслідування з метою встановлення факту, отримання травми, (поранення, контузії) отриманої 25.03.2022 під час виконання бойового завдання старшим лейтенантом ОСОБА_1 , з врахуванням витягу з журналу ведення бойових дій від 12.03.2025 року № 22/103, довідки військово-лікарської комісії від 04.04.2025 року № 2024-0404-0855, виписок з медичної картки стаціонарного хворого, довідки про безпосередню участь від 15.04.2025 року № 22/142, а також з урахуванням думки суду.
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що обставини отримання ним травми під час проходження військової служби підтверджені витягом з журналу бойових дій, довідкою ВЛК, первинною медичною карткою (форма 100), випискою з медичної картки стаціонарного хворого, а тому позивач вважає, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка виявилася у ненаданні позивачу довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 року № 402.
Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно провести службове розслідування, з метою встановлення факту отримання травми (поранення, контузії) старшим лейтенантом ОСОБА_1 25.03.2022, під час виконання бойового завдання, з врахуванням витягу з журналу ведення бойових дій від 12.03.2025 № 22/103, довідки військово-лікарської комісії від 04.04.2025 № 2024-0404-0855, виписок з медичної картки стаціонарного хворого, довідки про безпосередню участь від 15.04.2025 № 22/142, заяви ОСОБА_2 від 11.02.2025, засвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О. В. та зареєстровану в реєстрі № 1094, та з урахуванням правових висновків, викладених у цьому рішенні суду
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду, військова частина НОМЕР_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 19.04.2019 по 17.04.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
У період з 24.02.2022 по 31.03.2022 року позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в м. Чернігів Чернігівської області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виданою військовою частиною НОМЕР_1 від 15.04.2025 № 22/142 (а.с.21).
Згідно витягу з наказу від 16.04.2025 № 86 позивач переведений на посаду старшого інспектора відділення радіотехнічного контролю 2 військової частини НОМЕР_2 (а.с.19).
03.01.2025 позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 з проханням призначити службове розслідування та видати йому довідку про обставини травми (поранення, контузії), отриманої ним 25.03.2022 о 13:12 під час виконання бойового завдання 25.03.2022 з виведення цивільних людей з м. Чернігова (а.с. 15).
Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 № 1503/31371, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2025 № 21, рапорту начальника продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 проведено службове розслідування з метою встановлення факту отримання травми (поранення, контузії), отриманої 25.03.2022 під час виконання бойового завдання старшим лейтенантом ОСОБА_1 .
За наслідками проведеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 14.04.2025 затвердженого акт службового розслідування (а.с.29-31).
Зі змісту акту службового розслідування слідує, що відповідно до бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2022 № 1 старший лейтенант ОСОБА_1 здійснював охорону та оборону військової частини в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Відповідний запис зроблений в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 (реєстраційний номер журналу № 32/5 дск, сторінка 1). Старший лейтенант ОСОБА_1 25.03.2022 о 07:06 годині ранку за телефонним дзвінком отримав усний наказ від командира в/ч НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_4 про ще один вивід чергової групи цивільних осіб з міста Чернігова до міста Києва. Під час евакуації цивільних осіб між селом Єньків Хутір та районом пішохідного мосту м. Чернігова потрапив під мінометний та артилерійський обстріл, отримав МВТ, першу медичну допомогу надав старший бойовий медик солдат ОСОБА_2 .
З пояснень ОСОБА_1 слідує, що він звернувся до лікаря Ніжинської лікарні зі скаргами на головний біль, розпираючого та стискаючого характеру лобно-скроневій ділянці та вушну кровотечу, які спровокували блювоту. Після отриманої медичної допомоги від госпіталізації відмовився, так як була необхідність надалі виконувати накази командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 .
Старший лейтенант ОСОБА_1 надав копію довідки КНП «Ніжинська центральна лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської лікарні, де йому було поставлено діагноз: струс головного мозку з в/а, деорганічний стан (25.03.2022). Довідка видана на основі Ф025/о, а не форми 100. Довідка оформлена неналежним чином: на штампі відсутній номер довідки та дача видачі довідки, відсутня печатка лікувального закладу. 
В журналі бойових дій за 25.03.2022 відсутній запис про виконання бойових завдань старшим лейтенантом ОСОБА_1 . 
Форма 100 старшому лейтенанту ОСОБА_1 була видана 25.03.2022 старшим бойовим медиком ІНФОРМАЦІЯ_1 солдатом ОСОБА_2 
13.01.2025 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 було відправлено запит щодо підтвердження інформації: чи дійсно солдат ОСОБА_2 проходив на той момент службу на посаді бойового медика, чи дійсно 25.03.2022 виконував обов`язки бойового медика в районі отримання травми старшим лейтенантом ОСОБА_1 , чи зареєстровано у документах ІНФОРМАЦІЯ_1 факт отримання травми та надання первинної медичної допомоги старшому лейтенанту ОСОБА_1 , чи направлявся старший лейтенант ОСОБА_1 після отримання травми та надання первинної медичної допомоги до медичного закладу.
16.01.2025 від начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла відповідь вх.16.01.2025, що станом на 25.03.2025 громадянин ОСОБА_2 дійсно проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді старшого бойового медика роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , та що у період 24.02.2024 по 04.04.202 рота охорони виконувала завдання на території, де велись бойові дії у м. Чернігові. Стосовно виконання бойових завдань та службових обов`язків 25.03.2022 на відповідній території громадянином ОСОБА_2 у ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні. Документально зафіксовано виконання завдань ОСОБА_2 тільки 15.03.2025. В документах ІНФОРМАЦІЯ_1 не зазначено та не відображено факт отримання МВТ, контузії, ЗЧМТ чи іншого поранення або надання медичної допомоги ОСОБА_1 
16.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 вих.16.01.2025 № 850/94 для уточнення інформації було направлено запит чи дійсно старшим бойовим медиком була надана форма 100 за його підписом та має відбиток печатки ІНФОРМАЦІЯ_1 .
19.01.2025 вх.24/247 від 19.01.2024 отримано відповідь, що солдат ОСОБА_2 на виконання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 08.08.2023 № 45-РС убув для подальшого проходження служби до в/ч НОМЕР_3 . Таким чином підтвердити або спростувати чи дійсно старшим бойовим медиком ОСОБА_2 видавалась форма 100 не має можливості. Відбиток печатки на скан - копії форми 100 відповідає відтиску печатки ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22.01.2025 вих. 850/125 до Галузевого архіву Міністерства оборони України відправлений запит чи надсилалася начальником медичної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 первинна медична картка (форма 100) або її корінець на адресу Галузевого архіву Міністерства оборони України. 
22.01.2025 отримано відповідь Галузевого архіву Міністерства оборони України, який повідомив про відсутність вказаних документів.
До діловодства військової частини НОМЕР_1 11.02.2025 поступив рапорт від старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 11.02.2025 23/138 відповідно до якого він долучив заяву (пояснення) громадянина ОСОБА_2 , копію кримінального провадження № 120 22270300000239 від 26.03.2022, відкритого Чернігівською обласною прокуратурою за ст. 438 ч. 1 та протокол потерпілого від 19.07.2023.
В своєму поясненні ОСОБА_2 підтверджує що 25.03.2022 надав першу медичну допомогу старшому лейтенанту ОСОБА_6 та заповнював форму 100. ОСОБА_2 залишив у себе корінець, щодо подальшого звітування перед керівництвом, але потрапив під артилерійський та мінометний обстріл внаслідок якого було знищено бойовий рюкзак, в якому знаходився зошит з відповідними записами про надання пораненим першої медичної допомоги та корінці про видачу довідок форми 100.
За результатами службового розслідування, вирішено, що у зв`язку з несвоєчасною подачею рапорту до командира військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 по факту отримання травми (поранення, контузії, каліцтва), оскільки рапорт подано через 2 роки 11 місяців з моменту отримання військовослужбовцем травми, не зазначенням та не відображенням в документах ІНФОРМАЦІЯ_4 25.03.2022 факту отримання МВТ, контузії, ЗЧМТ чи іншого поранення або надання медичної допомоги ОСОБА_1 та відсутністю документального підтвердження у журналі бойових дій Військової частини НОМЕР_1 , що саме 25.03.2022 старший лейтенант ОСОБА_1 виконував бойове завдання пов`язане з захистом Батьківщини, Військова частина НОМЕР_1 не має законних підстав для видачі старшому лейтенанту ОСОБА_1 довідки про обставини травми.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, сщо виникли у с праві, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі- Закон № 2232-XII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно частин 1, 3 та 4 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 4 статті 24 Закону № 2232-XII встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Дисциплінарний статут Збройних Сил України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі регулює Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 № 1503/31371 (далі-Порядок № 608).
Згідно пункту 2 розділу 1 Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування може призначатися у разі:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Згідно пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення:
неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;
причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;
ступеня вини військовослужбовця;
порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;
причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;
причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктом 5 розділу 1 Порядку № 608 визначено, що розслідування нещасних випадків, професійних захворювань, аварій проводиться відповідно до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360.
Проте наказ Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 р. за № 1667/37289 та яким затверджена Інструкція про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України (далі - Інструкція № 332).
Пунктом 2 та 3 Інструкції встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, визначених частиною четвертою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ця Інструкція поширюється на військові частини та військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил. 
Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку як нещасні випадки не підлягають.
Отже з аналізу норм Інструкції № 332 слідує, що остання не передбачає проведення розслідування у тому випадку, якщо військовослужбовець отримав травму внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції, і такі випадки є бойовими людськими втратами і обліку, як нещасні випадки, не підлягають.
Згідно з п.1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби.
Пунктом 21.7 Положення № 402 встановлено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в Акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). Також до ВЛК надається медична документація про первинне звернення за медичною допомогою військовослужбовця безпосередньо після одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).
Оригінали або копії Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, надсилаються (передаються) військовою частиною (закладом, установою) до закладу охорони здоров`я в електронній або паперовій формі.
На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється не менше ніж у 2 примірниках. Один із примірників довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) подається у ВЛК з метою встановлення причинного зв`язку травми (поранення, контузії, каліцтва) з військовою службою. Примірник довідки обов`язково зберігається в особовій справі військовослужбовця.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, при отриманні травми військовослужбовцем, під час проходження військової служби, складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка надалі враховується ВЛК під час прийняття постанови про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється не менше ніж у 2 примірниках. Один із примірників довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) подається у ВЛК з метою встановлення причинного зв`язку травми (поранення, контузії, каліцтва) з військовою службою. Примірник довідки обов`язково зберігається в особовій справі військовослужбовця.
Таким чином, Положенням № 402 передбачено видання довідок про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) згідно Додатку 5.
Водночас, порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та військовими частинами, ІНФОРМАЦІЯ_6 затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2023 № 901.
Відповідно до пункту 9 цього Порядку військова частина протягом одного календарного дня розглядає отримані від закладу охорони здоров`я або ІНФОРМАЦІЯ_6 документи і за результатами їх розгляду надсилає через систему електронного документообігу до ІНФОРМАЦІЯ_6, який зазначено в рапорті військовослужбовця, або закладу охорони здоров`я, де він перебуває на лікуванні, документи, зазначені в абзацах другому та третьому пункту 5 цього Порядку (зокрема, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Оригінал довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) надсилається військовою частиною військовослужбовцю за його зверненням на зазначену ним адресу та у разі потреби до ІНФОРМАЦІЯ_6, зазначеного в його рапорті, або закладу охорони здоров`я, де він проходить лікування.
З аналізу процитованих правових норм можливо зробити висновок, що процес оформлення довідки про обставини травми може ініціювати як командування військової частини на підставі рапорту командирів або медичних документів, так і сам військовослужбовець шляхом подання відповідного рапорту, якщо раніше таке питання не було порушене командуванням. Подання рапорту є необхідною умовою для початку оформлення документа, якщо ініціатива не виходила від командування військової частини. Саме цей механізм забезпечує можливість належного службового реагування на випадки отримання військовослужбовцями поранень та каліцтв, а також дозволяє командуванню здійснити всі необхідні заходи для документування цих подій.
Як встановлено судом першої інстанції, 03.01.2025 позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 з проханням призначити службове розслідування та видати йому довідку про обставини травми (поранення, контузії), отриманої ним 25.03.2022 о 13:12 під час виконання бойового завдання 25.03.2022 з виведення цивільних людей з м. Чернігова (а.с. 15).
На підставі наказу військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2025 № 21 проведено службове розслідування, за наслідками якого командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 14.04.2025 затвердженого акт службового розслідування (а.с.29-31). 
За результатами службового розслідування, вирішено, що у зв`язку з несвоєчасною подачею рапорту до командира військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 по факту отримання травми (поранення, контузії, каліцтва), оскільки рапорт подано через 2 роки 11 місяців з моменту отримання військовослужбовцем травми, не зазначенням та не відображенням в документах ІНФОРМАЦІЯ_4 25.03.2022 факту отримання МВТ, контузії, ЗЧМТ чи іншого поранення або надання медичної допомоги ОСОБА_1 та відсутністю документального підтвердження у журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 , що саме 25.03.2022 старший лейтенант ОСОБА_1 виконував бойове завдання пов`язане з захистом Батьківщини, військова частина НОМЕР_1 не має законних підстав для видачі старшому лейтенанту ОСОБА_1 довідки про обставини травми.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що норм Інструкції № 332 слідує, що остання не передбачає проведення розслідування у тому випадку, якщо військовослужбовець отримав травму внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції, і такі випадки є бойовими людськими втратами і обліку, як нещасні випадки, не підлягають.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 (далі Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статей 18-19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.
Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 260 Статуту у разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до закладу охорони здоров`я або ІНФОРМАЦІЯ_6 у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як випливає з Довідника із прав, обов`язків та алгоритму дій військовослужбовця, у разі отримання травми чи захворювання, затвердженого заступником головнокомандувача Збройних Сил України від 05 травня 2023 року, довідка про обставини поранення є офіційним документом, що засвідчує факт отримання травми під час виконання військового обов`язку. Вона є необхідною для проходження військово-лікарської комісії (ВЛК) та підтвердження причинного зв`язку між пораненням та службовою діяльністю.
Отже право військовослужбовця на отримання довідки про обставини травми є важливою складовою механізму соціального захисту військовослужбовців та гарантує реалізацію їхніх прав у сфері медичного та соціального забезпечення. Відсутність такої довідки може унеможливити встановлення причинного зв`язку між пораненням та військовою службою, що, у свою чергу, створює перешкоди для проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), отримання відповідних грошових виплат та інших соціальних гарантій.
З матеріалів справи убачається, що підставами для невидачі позивачу довідки про обставини травми став факт подачі рапорту через 2 роки 11 місяців з моменту отримання травми, не зазначення та не відображення в документах ІНФОРМАЦІЯ_4 25.03.2022 факту отримання МВТ, контузії, ЗЧМТ чи іншого поранення або надання медичної допомоги ОСОБА_1 та відсутністю документального підтвердження у журналі бойових дій Військової частини НОМЕР_1 , що саме 25.03.2022 старший лейтенант ОСОБА_1 виконував бойове завдання пов`язане з захистом Батьківщини.
Затримка у зверненні за довідкою може бути спричинена низкою об`єктивних обставин, серед яких: стан здоров`я військовослужбовця, що унеможливлює своєчасне оформлення документів; перебування у зоні бойових дій або виконання інших службових завдань, що не дозволяє звернутися до командування частини одразу після отримання поранення; відсутність належного інформування про порядок отримання довідки; неправомірна бездіяльність командування військової частини, яке мало би оформити довідку, але не зробило цього.
При цьому якщо командування військової частини відмовляє у видачі довідки або ухиляється від її оформлення, військовослужбовець має право звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до Положення № 402, законодавство не встановлює конкретного строку, протягом якого військовослужбовець зобов`язаний звернутися до військової частини для отримання довідки про обставини поранення, контузії або іншої травми. 
Отже, звернення військовослужбовця щодо отримання довідки про обставини травми може відбутися у будь-який час після отримання поранення, і таке звернення не може бути визнане несвоєчасним або необґрунтованим. Ключовим моментом є той факт, що відсутність довідки не є провиною військовослужбовця.
Зі змісту акту службового розслідування слідує, що відповідно до бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2022 № 1 старший лейтенант ОСОБА_1 здійснював охорону та оборону військової частини в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Відповідний запис зроблений в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 (реєстраційний номер журналу № 32/5 дск, сторінка 1). Старший лейтенант ОСОБА_1 25.03.2022 о 07:06 годині ранку за телефонним дзвінком отримав усний наказ від командира в/ч НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_4 про ще один вивід чергової групи цивільних осіб з міста Чернігова до міста Києва. Під час евакуації цивільних осіб між селом Єньків Хутір та районом пішохідного мосту м. Чернігова потрапив під мінометний та артилерійський обстріл, отримав МВТ, першу медичну допомогу надав старший бойовий медик солдат ОСОБА_2 .
В журналі бойових дій за 25.03.2022 відсутній запис про виконання бойових завдань старшим лейтенантом ОСОБА_1 . 
Форма 100 старшому лейтенанту ОСОБА_1 була видана 25.03.2022 старшим бойовим медиком ІНФОРМАЦІЯ_1 солдатом ОСОБА_2 .
Матеріали справи також містять заяву ОСОБА_2 від 11.02.2025, яка засвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В., зареєстровану в реєстрі № 1094, в якій ОСОБА_2 підтверджує що 25.03.2022 надав першу медичну допомогу старшому лейтенанту ОСОБА_6 та заповнив на нього медичну картку, форми 100, яку передав штаб-сержанту ОСОБА_7 , а відірвані корінці ОСОБА_2 залишив у себе для подальшого звітування перед керівництвом, але потрапив під артилерійський та мінометний обстріл, внаслідок якого було знищено бойовий рюкзак, в якому знаходився зошит з відповідними записами про надання пораненим першої медичної допомоги та корінці про видачу медичних довідок форми 100 (а.с.41).
Суд вірно прийняв до уваги лист ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.01.2025 № 6/442, в якому підтверджено факт, що станом на 25.03.2022 громадянин ОСОБА_2 дійсно проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді старшого бойового медика роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , та що у період, з 24.02.2022 по 04.04.2022 рота охорони виконувала завдання на території, де велись бойові дії у м. Чернігові. Стосовно виконання бойових завдань та службових обов`язків 25.03.2022 на відповідній території громадянином ОСОБА_2 у ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні. Документально зафіксовано виконання завдань ОСОБА_2 тільки 15.03.2025. В документах ІНФОРМАЦІЯ_1 не зазначено та не відображено факт отримання МВТ, контузії, ЗЧМТ чи іншого поранення або надання медичної допомоги ОСОБА_1 (а.с.63).
Листом від 18.01.2025 № 6/526-к ІНФОРМАЦІЯ_5 підтвердив, що відбиток печатки на скан-копії форми 100, що додавалася до запиту, відповідає відтиску печатки ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.65).
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, за відсутності довідки про обставини травми, згідно довідки військово-лікарської комісії гарнізонної військової частини НОМЕР_4 від 04.04.2025 № 2025-0404-0855 позивачу проведено медичний огляд, за наслідком якого встановлено, зокрема, наступний діагноз: розлад адаптації з тривожно-депресивним, інсомнічним синдромами, нестійка медикаментозна компенсація. Розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку у формі церебрастенічного, цефалгічного синдрому, мнестичного зниження. Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Наслідки МВТ (25.03.2022) ЗЧМТ, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного та церебрастенічного синдромів. Травма, Так, пов`язана з проходженням військової служби (а.с.22).
Так, російське вторгнення в Україну розпочалося 24.02.2022 о 3:40 та за кілька хвилин почалися ракетні удари по всій території України, у тому числі по Чернігівській області. Російські війська вдерлися до України, в тому числі на територію Чернігівської області, увійшовши з території російської федерації та території Білорусь. З 24.02.2022 на території Чернігівської області велись активні бойові дії, військовослужбовці обороняли територію області, проте частина території Чернігівської області була взята під контроль російськими окупаційними військами та лише з 04.04.2022 Збройні Сили України відновили контроль над населеними пунктами області. 
Дані факти є загальновідомими та відповідно до частини третьої статті 78 КАС України не потребують доказуванню.
Відтак під час активних бойових дій біля м. Чернігів могло бути і так, що, як відповідач так і ІНФОРМАЦІЯ_5 , з певних причин не зафіксували участі позивача та ОСОБА_2 у завданнях/заходах у документах, які потім могли слугувати підставою для видачі позивачу довідки про обставини травми.
Однак, відповідач при розгляді рапорту позивача про проведення службового розслідування та видачу довідки про обставини травми не взяв до уваги вказані обставини та травми, отримані позивачем.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку діагнозу позивача, зокрема періоду його виникнення, перебування його у причинно-наслідковому зв`язку із обставинами проходження позивачем військової служби та виконання ним бойових завдань, оскільки така оцінка виходить за межі судового розгляду.
Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Оскільки у даному випадку є спірна ситуація щодо отримання травми позивачем, саме відповідач має повноваження на проведення службового розслідування не лише за фактом правопорушення, а в інших випадках, а також за рапортом військовослужбовця. 
Проте, службове розслідування, яке оформлене актом службового розслідування 14.02.2025, свідчить про недотримання відповідачем вимог щодо всебічності, повноти та об`єктивності проведення службового розслідування, оскільки відображені в актах службового розслідування висновки, належним чином не вмотивовані, не відповідають встановленим обставинам, не враховані дані у медичних документах щодо отримання позивачем травми, яка може мати суттєве значення для визначення причин травми позивача, зокрема, можливості її отримання під час виконання бойового завдання; не врахована заява бойового медика ОСОБА_2 від 11.02.2025, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 повторно провести службове розслідування, з метою встановлення факту отримання травми (поранення, контузії) старшим лейтенантом ОСОБА_1 25.03.2022, під час виконання бойового завдання, з врахуванням витягу з журналу ведення бойових дій від 12.03.2025 № 22/103, довідки військово-лікарської комісії від 04.04.2025 № 2024-0404-0855, виписок з медичної картки стаціонарного хворого, довідки про безпосередню участь від 15.04.2025 № 22/142, заяви ОСОБА_2 від 11.02.2025, засвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О. В. та зареєстровану в реєстрі № 1094, та з урахуванням правових висновків, викладених у цьому рішенні суду.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виявляється у не видачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) внаслідок отримання травми, 25.03.2022 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) внаслідок отримання мінно-вибухової травми, 25.03.2022, то суд вірно відмовив у їх задоволенні, оскільки такі вимоги до проведення службового розслідування відповідача про встановлення обставин отримання позивачем травми є передчасними.
Що стосується вимоги про скасування акту службового розслідування від 14.02.2025 № 21/49 щодо встановлення факту, отримання ОСОБА_1 травми, (поранення, контузії) отриманої 25.03.2022 під час виконання бойового завдання старшим лейтенантом, то в їх задоволенні суд першої інстанції також вірно відмовив, так як акт службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.
За своєю правовою природою акт службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.
Акт службового розслідування не породжує обов`язкових юридичних наслідків; зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки.
Отже акт за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.
Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 808/965/17, від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20 та від 28.04.2022 у справі № 240/10485/19. 
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І. 

Черпак Ю.К.