ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"15" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1436/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І., 
при секретарі судового засідання Самойловій С.А.,

за участю представників сторін:
від позивача – не з`явився;
від відповідача – Мазур О.Г. (ордер серії ВК № 1221825 від 21.04.2026);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1436/26
за позовом Акціонерного товариства "Укрсиббанк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, код ЄДРПОУ 09807750)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсон Імпекс» (75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Чорнобаївка, 152 кв. залізничної дороги Одесса-Херсон, буд. б/н, код ЄДРПОУ 34370500)
про стягнення 817 040,35 грн. -
ВСТАНОВИВ:

16.04.2026 Акціонерне товариство "Укрсиббанк" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 1471/26) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсон Імпекс», в якій просить суд стягнути з відповідача 817 040,35 грн. заборгованості, у тому числі: 654 410,21 грн – заборгованості за кредитом, 162 630,14 грн - заборгованості за процентами за користування простроченою сумою кредиту, а також витрат по сплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання боржником прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором №11519663000 від 30.12.2020 року з додатковою угодою до нього №1 від 29.03.2022 року в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1436/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
22.04.2026 до суду від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх. № 13881/26).
27.04.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (вх. №14425/26), згідно яких останній просив суд перейти до розгляду справи № 916/1436/26 за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання у справі з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.04.2026 призначено справу №916/1436/26 до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі №916/1436/26 на 20.05.2026.
06.05.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №15660/26), відповідно до якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі — як передчасних, до вирішення зустрічного позову про визнання укладеною додаткової угоди № 2; у випадку відмови у задоволенні зустрічного позову, первісний позов задовольнити частково та присудити до стягнення з ТОВ «Херсон Імпекс» на користь АТ "Укрсиббанк" 624 547,10 грн. – заборгованості за кредитом; в іншій частині позовних вимог відмовити. 
Так, у відзиві на позовну заяву, відповідач, зокрема, посилається на наявність форс-мажорних обставин, які були викликані повномасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України. Як вказує відповідач, військова агресія Російської Федерації проти України призвела до тимчасової окупації Чорнобаївської сільської територіальної громади Херсонського району (колишнього Білозерського району) Херсонської області, на території якої розміщувалося орендоване ТОВ «Херсон Імпекс» нерухоме та рухоме майно, у період з 01.03.2022 р. по 11.11.2022 р., і у період з 11.11.2022 р. по 01.05.2023р., коли відповідна територія відносилася до території можливих бойових дій. Проте, з початку тимчасової окупації (01.03.2022) товариство втратило будь-який доступ до орендованого складу та майна, що на ньому зберігалось, а після часткового звільнення території (11.11.2022) встановлено, що вказане майно відсутнє, вивезено або знищено.
Крім того, щодо здійсненого позивачем нарахування процентів за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін за період з 30.12.2022 року по 31.03.2026 року в сумі 192 493,25 грн., відповідач звертає увагу, що таке нарахування є неправомірним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. При цьому, враховуючи незаконність нарахування зазначених процентів після 29.12.2022, відповідач стверджує про завищення банком суми заборгованості за тілом кредиту на 29 863,11 грн., оскільки залишок оплати від 27.07.2023 в сумі 29 863,11 грн. мав бути зарахований виключно в рахунок погашення тіла кредиту, а не в рахунок незаконно нарахованих процентів. Таким чином, за свердженнями відповідача, заборгованість за процентами у ТОВ «Херсон Імпекс» перед банком відсутня, а залишок заборгованості за тілом кредиту становить 624 547,10 грн, а не 654 410,21 грн, як заявляє банк.
Разом з тим, у відзиві відповідачем було викладено клопотання: 1) про витребування у АТ "Укрсиббанк" оригіналів письмових доказів на підставі – ч. 6 ст. 91 ГПК України, а саме: кредитного договору № 11519663000 від 30.12.2020 з додатковою угодою №1 від 29.03.2022, меморіального ордеру № 0623917404 від 31.12.2020, довіреності № 29-1-01/82 від 30.12.2025 на адвоката Останкову В.О.; 2) про витребування у АТ "Укрсиббанк" – на підставі ч. 1 ст. 80 ГПК України: наказу Голови Правління про делегування повноважень Вовк А. В. видавати довіреності.
Також, 06.05.2026 до суду від відповідача надійшли: заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. №15747/26), яка задоволена ухвалою суду від 07.05.2026; зустрічна позовна заява до АТ "Укрсиббанк" про визнання укладеною між ТОВ «Херсон Імпекс» та АТ "Укрсиббанк" додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 11519663000 від 30 грудня 2020 року в запропонованій ним редакції.
Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, позивач за зустрічним позов послався на форс-мажорні обставини, які були викликані повномасштабною військовою агресією рф проти України, у зв`язку з чим, зазначає про наявну необхідність у відтермінуванні строку виконання зобов`язань, передбачених положеннями п. 1.2.2. кредитного договору до закінчення дії форс-мажорних обставин, шляхом внесення відповідних змін до укладеного кредитного договору № 11519663000 щодо зміни строку повернення кредиту та сплати процентів, а також звільнення від відповідальності за порушення умов договору, які мали місце під час воєнного стану.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.05.2026 зустрічну позовну заяву ТОВ «Херсон Імпекс» залишено без руху та встановлено останньому п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків зустрічної позовної заяви.
13.05.2026 до суду від відповідача надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви (вх.№16653/26).
14.05.2026 до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. №16814/26), яка задоволена ухвалою суду від 19.05.2026
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 зустрічну позовну заяву ТОВ «Херсон Імпекс» (вх.№1735/26 від 06.05.2026) повернуто заявнику на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України.
19.05.2026 до суду від позивача надійшла заява про вступ у справу представника (вх. №17437/26).
20.05.2026 до суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи (вх. №17504/26).
В судовому засіданні 20.05.2026, суд розглянувши клопотання відповідача про витребування оригіналів письмових доказів, відмовив у його задоволенні, з огляду на не зазначення відповідачем будь-яких сумнівів відповідності поданих позивачем копій письмових доказів їх оригіналам та необхідності такого витребування, про що постановив протокольну ухвалу. Також, суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі на 10.06.2026, залишивши на розгляді клопотання відповідача про витребування доказів.
05.06.2026 до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. №19595/26), яка задоволена ухвалою суду від 05.06.2026.
08.06.2026 до суду від позивача надійшли:
- відповідь на відзив (вх. №19762/26), згідно якої останній зазначає, що банк відповідно до п.п. 8.3, 8.6 Правил обслуговування суб`єктів господарювання та ст. 1048 ЦК України має право нарахувати проценти на суму простроченого кредиту до дня повного погашення кредиту. При цьому, стосовно доводів відповідача про дію форс-мажорних обставин, спричинених веденням бойових дій через повномасштабне вторгнення РФ в Україну, позивач звертає увагу, що за сталою практикою Верховного суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, а сама по собі обставина введення на території України воєнного стану, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору, оскільки не має преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. Також, у відповіді на відзив, позивачем викладено клопотання про поновлення строку на її подання;
- заява про долучення копії наказу №132-ВК від 02.04.2013 (вх. №19831/26).
10.06.2026 до суду від позивача надійшли:
- заява про проведення підготовчого засідання за відсутності представника АТ "Укрсиббанк" (вх. №20140/26);
- заперечення щодо покладення на банк витрат відповідача на професійну правничу допомогу (вх. №20143/26). 
10.06.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання (вх. №20198/26), згідно якого останній просив суд продовжити строк підготовчого провадження у справі № 916/1436/26 на 30 днів та відкласти підготовче засідання на більш пізню дату.
В судовому засіданні 10.06.2026, суд розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на подання відповіді на відзив, визнав поважними причини пропуску строку на її подання та поновив пропущений процесуальний строк згідно ст. 119 ГПК України, долучивши відповідь на відзив до матеріалів справи, про що постановив протокольну ухвалу. Крім того, на задоволення усного клопотання відповідача, суд постановив протокольну ухвалу, якою залишив без розгляду клопотання відповідача про витребування доказів, викладене у відзиві на позов. Також, на задоволення клопотання відповідача про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання, суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання у справі на 24.06.2026, про що повідомлено позивача ухвалою суду від 10.06.2026 в порядку ст. 120 ГПК України.
В судовому засіданні 24.06.2026 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 916/1436/26 та призначення її до розгляду по суті на 15.07.2026, про що повідомлено позивача ухвалою суду від 24.06.2026 в порядку ст. 120 ГПК України.
В судовому засіданні 15.07.2026 представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в їх задовольнити; представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про проведення судового засідання за його відсутності (вх. №24697/26 від 14.07.2026).
В судовому засіданні 15.07.2026 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
30.12.2020 між Акціонерним товариством "Укрсиббанк" (банк, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Херсон Імпекс» (позичальник, клієнт) було укладено кредитний договір №11519663000, згідно п. 1.1.1 якого, банк надає клієнту кредит в сумі 1 963 587 грн., а клієнт зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається одним траншем в розмірі зазначеної суми кредиту.
Згідно п. 1.1.2 договору, кредит надається шляхом зарахування банком коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок клієнта № НОМЕР_1 у кредитора для подальшого використання за цільовим призначенням.
За умовами п. 1.2.1 договору, надання кредиту здійснюється з 30.12.2020.
У пункті 1.2.2 договору сторони погодили, що клієнт зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №2 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 29.12.2022, якщо тільки відповідно до умов договору не застосовується інший термін повернення заборгованості за кредитом.
Клієнт зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти, комісії, штрафи та інші платежі відповідно до умов договору на рахунок № UA983510050000003739011519663 у кредитора, а якщо реквізити для погашення траншу зазначені в заяві на видачу траншу, то 
Відповідно до п. 1.3.1 договору для строкової суми кредиту встановлюється фіксована процентна ставка в розмірі 8,9% процентів річних.
Згідно п. 1.3.2 договору для простроченої суми кредиту встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми кредиту на дату виникнення такого прострочення.
Відповідно до п. 1.3.3. договору, проценти нараховуються та сплачуються у порядку, передбаченому Правилами.
Згідно п 1.3.4. договору, клієнт сплачує банку комісії згідно з додатком №1 до договору у порядку, визначеному Правилами.
Цільове призначення (мета) кредиту: поповнення обігових коштів (пункт 1.4. договору).
У пункті 4.1. договору передбачено, що у порядку та на умовах, визначених Правилами, клієнт, для погашення своїх грошових зобов`язань, які виникають з договору, надає банку право здійснювати договірне списання коштів на користь банка, зі своїх поточних рахунків в національній/іноземній валюті, відкритих у банку, а саме: з будь-яких рахунків клієнта відкритих у банку, в тому числі з тих, що будуть відкриті у банку в майбутньому, - для погашення простроченої заборгованості за договором.
У додатку № 1 до договору №11519663000 від 30.12.2020 сторони погодили перелік комісії, порядок її нарахування та розмір.
У додатку № 2 до договору №11519663000 від 30.12.2020 сторони визначити графік погашення кредиту.
29.03.2022 між Акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Херсон Імпекс» було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №11519663000 від 30.12.2020, згідно п. 1.1 якої сторони домовились викласти п. 1.1.1 договору в наступній редакції « 1.1.1 Банк надає клієнту кредит в сумі 736 345,05 грн., а клієнт зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається одним траншем в розмірі зазначеної суми кредиту».
Також, згідно п. 1.2 додаткової угоди, сторони домовились викласти додаток №2 до договору у наступній (новій) редакції, що додається (додаток №1 до додаткової угоди).
Так, відповідно до п. 1 графіку погашення кредиту, що є додатком №1 до додаткової угоди № 1 від 29.03.2022 клієнт зобов`язався повернути банку суму кредиту згідно наступного графіку: 30.12.2020 – 1 963 587 грн., 11.01.2021 – 1 881 770,87 грн., 10.02.2021 - 1 799 954,74 грн., 10.03.2021 - 1 718 138,61 грн., 12.04.2021 – 1 636 322,48 грн., 11.05.2021 -1 554 506,35 грн., 10.06.2021 – 1 472 690,22 грн., 12.07.2021 – 1 390 874,09 грн., 10.08.2021 – 1 309 057,96 грн., 10.09.2021 – 1 227 241,83 грн., 11.10.2021 – 1 145 425,70 грн., 10.11.2021 – 1 063 609,57 грн., 10.12.2021 – 981 793,44 грн., 10.01.2022 – 899 977,31 грн., 10.02.2022 – 818 161,18 грн., 10.03.2022 – 736 345,05 грн., 11.07.2022 – 572 712,79 грн., 10.08.2022 – 409 080,53 грн., 12.09.2022 – 245 448,27 грн., 10.10.2022 – 163 632,14 грн., 10.11.2022 – 81 816,01 грн., 29.12.2022 – 0.00 грн.
Також в матеріалах справи містяться правила обслуговування суб`єктів господарювання, відокремлених підрозділів юридичних осіб, осіб, що провадять незалежну професійну діяльність, представницв – клієнтів АТ «Укрсиббанк» (далі – правила), згідно п. 8.3.1 яких визначено, що, нарахування процентів за строковою сумою кредиту/траншу, а також комісії за управління лімітом кредитування (за невикористаний ліміт), якщо вона передбачена договором кредитування, здійснюється в останній календарний день кожного місяця та в день повного погашення кредиту/траншу за методом "факт/360" (метод "факт/360" передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) на суму кредитних коштів, що надані клієнту і які ще не повернуті останнім у власність банку, за період з дня фактичного надання кредиту/траншу, а в подальшому - з першого календарного дня поточного місяця, до останнього календарного дня поточного місяця або до дати повного погашення кредиту/траншу, якщо таке погашення здійснюється у поточному місяці. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту/траншу вважається одним днем. Клієнт зобов`язується сплачувати нараховані проценти у строк з 1 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який вони були нараховані, та в день повернення кредиту/траншу, якщо інше не передбачено договором кредитування. Якщо останній день строку/термін сплати процентів припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку останнім днем строку сплати процентів вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем.
Згідно п. 8.6 Правил за користування кредитом понад встановлений договором кредитування строк/термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми кредиту/траншу на дату виникнення такого прострочення або ставка у розмірі визначеному відповідним договором. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми кредиту/траншу. Нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму кредиту/траншу починається з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого договором кредитування, до дати повного погашення такої заборгованості.
Як зазначає позивач, 31.12.2020 на виконання умов кредитного договору №11519663000, банк перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 1 963 587 грн. При цьому, відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, передбачений договором (до 29.12.2022), у зв`язку з чим станом на 08.04.2026 заборгованість за кредитним договором становить 817 040,35 грн., з яких: 654 410,21 грн. - заборгованість за кредитом, 162 630,14 грн - заборгованість за процентами за користування простроченою сумою кредиту.
З огляду на викладене, позивач і звернувся до Господарського суду Одеської області з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсон Імпекс» про стягнення 654 410,21 грн – заборгованості за кредитом та 162 630,14 грн - заборгованості за процентами за користування простроченою сумою кредиту.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (тут і далі чинного на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено судом, 30.12.2020 між Акціонерним товариством "Укрсиббанк" (банк, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Херсон Імпекс» (позичальник, клієнт) було укладено кредитний договір №11519663000, згідно п. 1.1.1 якого, банк зобов`язався надати клієнту кредит в сумі 1 963 587 грн., а клієнт зобов`язувся прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з матеріалів справи, банком було належним чином виконано прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором №11519663000, а саме: 31.12.2020 останнім було зараховано на рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 1 963 587 грн, що підтверджується меморіальним ордером №0623917404 від 31.12.2020 та банківською випискою за кредитним договором (з 30.12.2020 по 08.04.2026).
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).
За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, згідно наданого банком розрахунку заборгованості, ТОВ «Херсон Імпекс» лише частково виконало прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором №11519663000 від 30.12.2020 р. щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплативши позивачу 1 309 176,79 грн, а саме: 06.01.2021 – 81 816,13 грн., 09.02.2021 – 81 816,13 грн., 09.03.2021 – 81 816,13 грн., 09.04.2021 – 81 816,13 грн., 11.05.2021 – 81 817,12 грн., 10.06.2021 – 81 816,13 грн., 09.07.2021 – 81 816,13 грн., 10.08.2021 – 81 815,14 грн., 09.09.2021 – 81 816,13 грн., 04.10.2021 – 81 816,13 грн., 10.11.2021 – 81 816,13 грн., 07.12.2021 – 81 816,13 грн., 10.01.2022 – 81 816,13 грн., 08.02.2022 – 81 816,13 грн., 11.03.2022 – 81 816,13 грн., 12.07.2022 – 76 265,26 грн., 27.07.2023 – 5 669,58 грн.
Таким чином, за розрахунком банка, заборгованість відповідача за кредитом (тілом кредиту) становить 654 410,21 грн.
При цьому, зазначені операції щодо зарахування банком наведених платежів в рахунок сплати кредитних коштів також відображені в банківській виписці (за період з 30.12.2020 по 08.04.2026).
Разом з тим, відповідач, непогоджуючись із наведеним розрахунком, зазначає про завищення банком суми заборгованості за тілом кредиту на 29 863,11 грн., з огляду на безпідставне зарахування платежу від 27.07.2023 в сумі 65 440 грн., а саме в частині 29 863,11 грн. в рахунок незаконно нарахованих прострочених процентів понад встановлений договором термін за період з 30.12.2022 року по 31.03.2026 року.
Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Так, при дослідженні розрахунку позивача нарахувань процентів за користування простроченою сумою кредиту, судом встановлено, що позивачем правомірно здійснено їх нарахування за період з 12.07.2022 по 29.12.2022 на підставі пункту 1.3.2 кредитного договору №11519663000 від 30.12.2020 р. в сумі 16 375,61 грн. При цьому, зазначені проценти були у повному обсязі погашені відповідачем за рахунок здійсненого відповідачем платежу від 27.07.2023 в частині 16 375,61 грн.
Водночас, щодо здійсненого позивачем нарахування процентів за користування простроченою сумою кредиту за період з 30.12.2022 року по 31.03.2026 року в сумі 192 493,25 грн., в рахунок часткового погашення яких банком було зараховано 29 863,11 грн. за рахунок здійсненого відповідачем платежу від 27.07.2023, суд зазначає таке.
Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.
Вказані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.
У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.
Надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).
Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за користування кредитом за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за користування кредитом (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.
Натомість, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16.
Так, проаналізувавши зміст умов пункту 1.3 кредитного договору №11519663000 від 30.12.2020 та п. 8.6 Правил, суд зазначає, що передбачена сторонами сплата процентів за простроченою сумою кредиту, визначена саме як плата за користування кредитними ресурсами, а не як міра відповідальності за порушення умов договору, що не відповідає правовій природі таких процентів та суперечить вимогам закону.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що після закінчення строку кредитування (29.12.2022 року) у банка відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами в розмірі визначеному договором. При цьому, кредитор не позбавлений можливості захистити свої права щодо прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання із застосуванням положень статті 625 ЦК України.
Отже, нарахування позивачем процентів за користування кредитом понад встановлений договором термін за період з 30.12.2022 року по 31.03.2026 року в сумі 192 493,25 грн. визнається судом безпідставним.
При цьому, оскільки, як встановлено судом, позивачем у рахунок неправомірно нарахованих процентів (за період з 30.12.2022 року по 31.03.2026 року) було безпідставно зараховано залишок оплати від 27.07.2023 в сумі 29 863,11 грн., який мав бути зарахований в рахунок погашення тіла кредиту, суд погоджується з доводами відповідача про те, що залишок заборгованості відповідача за тілом кредиту наразі становить 624 547,10 грн. (654 410,21 - 29 863,11).
Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується наявність у відповідача заборгованості по кредиту в сумі 624 547,10 грн.
Разом з тим, щодо доводів відповідача про наявність форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1).
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2).
Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 06.10.2022р. у справі №911/1805/21 зазначено, що згідно ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; - форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання; - доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
З огляду на викладне, суд зазначає, що саме сертифікат ТПП України підтверджує існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) і є належним доказом, який підтверджує неможливість належного виконання відповідачем своїх зобов`язань внаслідок обставин непереборної сили.
Однак, такого сертифікату відповідачем до суду надано не було.
Разом з тим, суд звертає увагу, що наявність форс-мажорних обставин звільняє тільки від господарсько правової відповідальності, а не від виконання основного зобов`язання.
Тобто, форс-мажорна обставина сама по собі не є підставою для звільнення від виконання діючого зобов`язання, така обставина звільняє від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язання.
Приймаючи до уваги вищевикладене, а також враховуючи встановлення судом підстав для стягнення з відповідача лише основної заборгованості за тілом кредиту, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для звільнення відповідача від виконання основного зобов`язання - сплати заборгованості за тілом кредиту у розмірі 624 547,10 грн.
Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача на користь позивача 624 547,10 грн. - заборгованості за кредитом.
На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витраті щодо сплати судового збору, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсон Імпекс» (75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Чорнобаївка, 152 кв. залізничної дороги Одесса-Херсон, буд. б/н, код ЄДРПОУ 34370500) на користь Акціонерного товариства "Укрсиббанк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, код ЄДРПОУ 09807750) 624 547 (шістсот двадцять чотири тисячі п`ятсот сорок сім) грн. 10 коп. - заборгованості за кредитом та 7 494 (сім тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн. 56 коп. - витрат по сплаті судового збору.
3. В решті позову відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно - західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Повне рішення складено та підписано 17.07.2026.

Суддя Ю.І. Мостепаненко