БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16400, м. Борзна, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 4 тел.: 0 (4653)3-50-01
Справа №730/1194/26
Провадження № 1-кп/730/74/2026
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2026 р. м.Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора – ОСОБА_3 
обвинуваченого – ОСОБА_4 
законного представника – ОСОБА_5 
захисника – ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)
представника Служби у справах дітей Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області – ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзна кримінальне провадження №12026270410000086 від 20 червня 2026 року з обвинувальним актом від 30 липня 2026 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Загорівка Ніжинського району Чернігівської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 та проживаючого у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, студента першого курсу Київського будівельного коледжу,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.02.2026 (справа №730/910/23), ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, йому призначене адміністративне стягнення у виді штрафу на в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років та з оплатним вилученням транспортного засобу. 
ОСОБА_4 , будучи особою, яка не отримувала посвідчення водія, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення положень ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», за змістом яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч рішенню суду, 16.05.2026 близько 15 год. 42 хв. у АДРЕСА_1 керував мопедом «Альфа ZS 50F» без реєстраційного номерного знаку та був зупинений поліцейськими відділу реагування патрульної поліції ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП у Чернігівські області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 
Обвинувачений у судовому засіданні визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, погодився з фактичними обставинами кримінального правопорушення, викладеними в обвинувальному акті, зазначив, що дійсно він був обізнаний про те, що постановою суду позбавлений права керування транспортними засобами, оскільки разом з матір`ю брав участь у розгляді справи. Суд роз`яснив йому, що він не має права керувати транспортними засобами. Водночас у травні 2026 року, на прохання товариша перегнати мопед, він погодився. Він усвідомлював, що позбавлений права керування транспортними засобами, проте вважав, що поліцейських він не зустріне і все обійдеться. Під час керування мопедом він помітив працівників поліції, зупинився та вів мопед у руках. Однак, поліцейські зафіксували факт керування транспортними засобами та склали щодо нього відповідний протокол. Суми штрафів, накладених за вчинення вищевказаних правопорушень ним у повному обсязі не сплачені, оскільки він не має достатніх коштів. Він виплачує їх поступово, отримуючи дохід від підробітку (рубає дрова). Щиро розкаявся у вчиненому. Просив призначити покарання у вигляді штрафу. 
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, ураховуючи, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, ніхто з учасників не ставить під сумнівта не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності позицій учасників процесу, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважав за недоцільне проводити дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження у визначеному порядку та обсязі, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні повністю доведена і його дії, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винного, умови його життя та виховання.
ОСОБА_4 є особою неповнолітнього віку, свою вину визнав, за місцем проживання та навчання має позитивну характеристику, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, до кримінальної відповідальності не притягувався, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення порушень сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, виховується у багатодітній сім`ї, умови його проживання та виховання задовільні. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття та вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці.
Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до обвинувального акту відсутні.
Згідно досудової доповіді Ніжинського районного сектору №4 філії Державної установи «Центр пробації» у Чернігівській області виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, оцінюється як низький.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Крім цього, відповідно до ст. 103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім зазначених обставин, враховує, зокрема, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Санкція ч. 1 ст. 382 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.
У силу положень ч. 1 ст. 99 КК України, суд не може застосувати до обвинуваченого покарання у виді штрафу, оскільки він не має самостійного доходу та власних коштів. У судовому засіданні він зазначив, що коштів, які він отримує від тимчасового підробітку не вистачає на погашення заборгованості зі сплати адміністративних штрафів. При цьому відомості про наявність у обвинуваченого майна, на яке може бути звернене стягнення відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Ураховуючи наявність двох пом`якшуючих обставин (щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім), суд вважає можливим застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України і призначити ОСОБА_4 більш м`яке покарання ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 382 КК України (позбавлення волі), враховуючи положення ст. 59-1, 101 КК України, у виді пробаційного нагляду з покладенням, передбачених ст. 59-1 КК України, обов`язків.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Процесуальні витрати по справі відсутні, цивільний позов не заявлявся, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.369-376, 484-497 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 59-1 КК України встановити ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення»
Запобіжний захід ОСОБА_4 – не обирати.
Речові докази по справі, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження - флеш-карти з відеозаписами з нагрудної камери поліцейських - залишити у матеріалах справи.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1