Справа № 201/3151/26
Провадження № 2/201/3342/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
29 червня 2026 року     м. Дніпро

Соборний районний суд м. Дніпра в складі:
головуючого - судді Куць О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Піняєва В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 06.11.2023 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування №005141/4605/0000089 транспортного засобу «TOYOTA COROLLA» (д.р.н. НОМЕР_1 ). 
11.02.2024 року в м. Дніпро сталася ДТП за участю транспортного засобу «TOYOTA CAMRY» (д.р.н. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «TOYOTA COROLLA» (д.р.н. НОМЕР_1 ), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «TOYOTA COROLLA» (д.р.н. НОМЕР_1 ), що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за договором добровільного страхування наземного транспорту №005141/4605/0000089.
Згідно постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2024 року (справа №175/4185/24), ДТП сталося з вини водія ОСОБА_1 .
Відповідно ремонтної калькуляції системи AUDATEX №1674798978 від 28.02.2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA COROLLA» (д.р.н. НОМЕР_1 ) складає 89 639,13 грн. Як вбачається зі страхового акту №16747989787 від 28.02.2024 року, виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору, Страховиком - ПрАТ «СК «УНІКА» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за Договором в розмірі 89 639,13 грн., шляхом безготівкового перерахування на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією №146217 від 29.02.2024 року. 
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «TOYOTA CAMRY», (VIN НОМЕР_3 ) д.н.з. НОМЕР_2 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AT «СК «ІНГО» №ЕР/216785759 з лімітом відповідальності за шкоду життю та здоров`ю 320 000,00грн., за шкоду майну - 160 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.  Отже, оскільки Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, в розмірі 89 639,13 грн., а особою відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є страхова компанія винуватця, то позивач 11.03.2024 року звернувся до AT «СК «ІНГО» з заявою №35321 на виплату страхового відшкодування на суму 89 639,13 грн.
АТ «СК «ІНГО» 21.03.2024 року перерахувало страхове відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «УНІКА» відповідно платіжної інструкції №6838, у розмірі 65 305,58 грн. 
АТ «СК «ІНГО» виконало свої зобов`язання, виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/ 216785759.
Таким чином, до ПрАТ «СК «УНІКА» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України «Про страхування» - в порядку суброгації.
З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідача суму у якості відшкодування завданої майнової шкоди кошти в розмірі 24 333,55 грн., та судовий збір.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.03.2026 року указана позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. 
Ухвалою судді від 26.03.2026 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду.
Представник позивача у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив. 
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).
Судом встановлено, що 06.11.2023 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №005141/4605/0000089. Забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного договору є автомобіль «TOYOTA COROLLA» (д.р.н. НОМЕР_1 ).
11.02.2024 року в м. Дніпро сталося ДТП за участю транспортного засобу «TOYOTA CAMRY» (д.р.н. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «TOYOTA COROLLA» (д.р.н. НОМЕР_1 ), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «TOYOTA COROLLA» (д.р.н. НОМЕР_1 ), що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за договором добровільного страхування наземного транспорту №005141/4605/0000089.
Так, 11.02.2024 року о 15-30 год. на пр. Слобожанський по вул. Дружби смт. Слобожанське водій ОСОБА_1 керуючи т/з Toyota державний номерний знак НОМЕР_2 не витримав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з т/з Toyota державний номерний знак НОМЕР_1 яка зупинилась попереду.
В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
Вказані обставини встановлені постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 850 грн.
Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
11.02.2024 року ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу «TOYOTA COROLLA» (д.р.н. НОМЕР_1 ), звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою №16747989787 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №005141/4605/0000089.
На підставі заяви потерпілої особи, договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт №16747989787 від 28.02.2024 року.
Відповідно до ремонтної калькуляції системи AUDATEX №1674798978 від 28 лютого 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA COROLLA» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 89 639,13 грн.
Згідно платіжної інструкції №146217 від 29.02.2024 року ПрАТ «СК «УНІКА» здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_2 .
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «TOYOTA CAMRY», (VIN НОМЕР_3 ) д.н.з. НОМЕР_2 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AT «СК «ІНГО» №ЕР/216785759 з лімітом відповідальності за шкоду життю та здоров`ю 320 000,00грн., за шкоду майну - 160 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.
Позивач 11.03.2024 року звернувся до AT «СК «ІНГО» з заявою №35321 на виплату страхового відшкодування на суму 89 639,13 грн.
АТ «СК «ІНГО» 21.03.2024 року перерахувало страхове відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «УНІКА» відповідно до платіжної інструкції №6838, у розмірі 65 305,58 грн.
Відтак, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації в сумі 24333 грн. 55 коп., яка є різницею між розміром шкоди та виплаченим ПрАТ «СК «УНІКА» страховим відшкодуванням.
Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Статтею ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.
Страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого, а тому в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику.
За загальним правилом, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка, на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник особа, яка завдала шкоди.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Суд зазначає, що у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.
Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року, справа № 686/17155/15-ц, вказав, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
У постанові від 28 червня 2023 року Верховний Суд у складі першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 757/48467/21 погодився з думкою суду апеляційної інстанції і визнав обґрунтованим висновок про те, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням підлягає стягненню безпосередньо із винної у ДТП особи.
Так, з установлених судом обставин справи вбачається, що страховиком відповідача (АТ «СК «ІНГО») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» ОСОБА_1 та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу.
Оскільки розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку, тобто,відповідачем, а тому доводи позовної заяви є обґрунтованими.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» завдані збитки у розмірі 24333,55 грн.
Отже, позовна заява підлягає задоволенню.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3328 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 1166,1187, 1191 ЦК України, ст. 141,263, 367, 368, 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» завдані збитки у розмірі 24333,55 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» судовий збір у розмірі 3 328 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Заочне рішення може бути переглянуте Соборним районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем та третіми особами протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», код ЄДРПОУ 20033533, місцезнаходження: м. Київ, вул. О. Теліги, буд. 6, літ.В.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Куць