Справа № 489/5003/26 
Провадження № 1-кп/489/698/26

В И Р О К
іменем України
08 липня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені 18.12.2025 під № 42025152410000195, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ісаєве Миколаївського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця, обіймаючого посаду інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 , будучи інструктором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, розуміючи протиправність своїх дій, 16.12.2025, точного часу під час досудового розслідування не встановлено, реалізуючи спільний злочинний умисел, використовуючи наявні службові зв`язки, отримав від працівника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , який був необізнаний у злочинній діяльності вказаних осіб, фотозображення відомостей з електронної системи «Оберіг» про розшук ОСОБА_6 , після чого надіслав таке фотозображення особі, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, який у свою чергу скинув фотозображення ОСОБА_6 , чим створив уявлення, що за надання неправомірної вигоди він здатен здійснити вплив на осіб, уповноважених на виконання функцій держави.
03.02.2026 о 10:54 особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні будівельного супермаркету «Епіцентр» за адресою: м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 1, зустрівся з ОСОБА_6 , якому повідомив, що для вирішення питання про зняття останнього з розшуку необхідно надати неправомірну вигоду у сумі 500 доларів США за здійснення впливу на прийняття рішення уповноваженими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо зняття такого розшуку, чим саме продовжив реалізацію злочинного умислу, направленого на отримання неправомірної вигоди.
27.02.2026 об 11:57 особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, розуміючи протиправність своїх дій, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні будівельного супермаркету «Епіцентр» за адресою: м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 1, одержав неправомірну вигоду у сумі 500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України складало 21 604 грн 05 коп. від громадянина ОСОБА_6 , за вплив на прийняття рішення невстановленими під час досудового розслідування відповідальними службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 про зняття останнього з обліку військовозобов`язаних осіб, які знаходяться у розшуку.
Того ж дня, у вечірній час доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, в межах реалізації спільного злочинного умислу, перебуваючи біля будівельного супермаркету «Епіцентр» за адресою: м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 1, передав ОСОБА_4 частину грошових коштів у сумі 200 (двісті) доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України складало 8641 грн 62 коп. одержаних від ОСОБА_6 як неправомірну вигоду за здійснення впливу на прийняття рішення невстановленими під час досудового розслідування відповідальними службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 про зняття останнього з обліку військовозобов`язаних осіб, які знаходяться у розшуку.
ІІ. Статті (частини статей) КК України, за якими дії обвинуваченого кваліфіковані органом досудового розслідування 
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
ІІІ. Позиція сторін кримінального провадження
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, не заперечував проти обставин встановлених під час досудового розслідування. Суду пояснив, що до 29.12.2025 проходив службу на посаді інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в подальшому був переведений до ІНФОРМАЦІЯ_6 на аналогічну посаду. В його обов`язки входило проведення мобілізаційних заходів, які полягали у оповіщенні осіб, які підлягають мобілізації. Для виконання вказаних засобів мав доступ до відомостей щодо осіб, які підлягали мобілізації, а також осіб, які перебували у розшуку, на території Покровської ОТГ Вознесенського району. З метою з`ясування інформації про таких осіб наприкінці 2025 року він звернувся до свого знайомого ОСОБА_7 , як мешканця вказаної ОТГ, з яким був знайомий з початку 2022 року. Почувши прізвище « ОСОБА_8 » ОСОБА_7 запропонував отримати від нього грошові кошти за вирішення питання про знаття його з розшуку. З цією метою ОСОБА_4 на своє прохання отримав у працівника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 фотозображення з системи «Оберіг» з відомостями про перебування ОСОБА_6 у розшуку та передав його ОСОБА_7 . Вказане фотозображення використовувалось ОСОБА_7 для створення у ОСОБА_6 уявлення про можливість за винагороду вирішити питання про зняття його з розшуку, шляхом впливу ОСОБА_4 , як працівником ІНФОРМАЦІЯ_7 , на відповідних посадових осіб цього ж органу. З ОСОБА_7 у нього була домовленість про отримання від ОСОБА_6 у якості винагороди 500 доларів США. 27.02.2026 при зустрічі з ОСОБА_7 останній передав йому частину винагороди, отриманої від ОСОБА_6 , в сумі 200 доларів США.
Розкаявся у вчиненому, зазначив, що усвідомив неправомірність своїх дій та зобов`язався в подальшому не порушувати закон.
ІV. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та вважає можливим розглянути справу на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції.
V. Висновки суду
Вирішуючи питання щодо кримінально-правової кваліфікації вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 діяння суд дійшов таких висновків.
У формулі кримінально-правової кваліфікації вказуються, окрім інкримінованої особі статті Особливої частини кримінального закону, статті Загальної частини кримінального закону лише у випадках зазначення стадії вчинення кримінального правопорушення (готування або замах) або ж для вказівки на роль особи, крім ролі виконавця (організатор, підбурювач або пособник). Вказівка у формулі кримінально-правової кваліфікації на інші статті Загальної частини кримінального закону (у тому числі на форму співучасті) є зайвою.
Таку правову позицію викладно у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 459/176/23 та від 10 грудня 2024 року у справі № 163/2670/21.
У цьому провадженні обвинуваченому інкриміновано вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб і такі дії у формулі кваліфікації відображені, в тому числі, з посиланням на ч. 2 ст. 28 КК. Однак, як вказано у попередньому абзаці, на форму співучасті у формулі кваліфікації покликатися не потрібно. 
Натомість якщо сторона обвинувачення вважає, що відповідне кримінально-каране діяння вчинене у співучасті, то вона може це врахувати як обставину, що обтяжує покарання (п. 2 ч. 1 ст. 67 КК України), про що і зазначено у обвинувальному акті. 
Додаткове покликання на ч. 3 ст. 28 КК хоча і є зайвим, однак жодним чином не впливає на обставини справи, які ніким не оспорюються, та на долю обвинуваченого у цьому провадженні.
Виключення з кваліфікації дій обвинуваченого вказівки на ч. 2 ст. 28 КПК України не змінює та не впливає на встановлені у справі фактичні обставини, у вчиненні яких особа обвинувачується, та які нею визнаються і не оспорюються, а тому не перешкоджає розгляду справи на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.
За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 369-2 КК України як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
VI. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання судом визнається вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.
VІІ. Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При призначенні покарання суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , у відповідності до положень ч. 4 ст. 12 КК, – є нетяжким злочином, дані про особу винного: який свою вину визнав повністю, проходить військову службу, має постійне місце проживання, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, не судимий; його посткримінальну поведінку, а саме те, що ОСОБА_9 добровільно надавав пояснення, дотримувався належної процесуальної поведінки; під час кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 слідчим суддею 30 квітня 2026 року застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; ОСОБА_9 протягом досудового розслідування та судового розгляду належним чином дотримувався покладених на нього процесуальних обов`язків та процесуальної поведінки, з`являвся на виклики слідчого та суду, не вчиняв дій, спрямованих на затягування слідства або таких, що розцінювалися б як намагання уникнути кримінальної відповідальності; наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Крім того, тяжких або невідворотних наслідків від вчинення кримінального правопорушення судом не встановлено; майнової шкоди – не спричинено; цивільний позов – не заявлений; потерпілі у даному кримінальному провадженні – відсутні.
Враховуючи всі зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що перевиховання ОСОБА_9 можливе без ізоляції його від суспільства шляхом призначення йому покарання, передбаченогоч. 2 ст. 369-2 КК України, у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
VІІІ. Речові докази.
На речові докази слідчим суддею Вітовського районного суду Миколаївської області накладено арешт ухвалою у справі № 477/561/26 від 01.04.2026 (провадження № 1-кс/477/284/26).
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Враховуючи, що вказане майно не підлягає спеціальній конфіскації, арешт вказаного майна не здійснювався з метою забезпеченням позову і такий позов у справі не заявлений, покарання у виді конфіскації майна до обвинуваченого не застосовується, суд дійшов висновку про скасування арешту майна. 
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України шляхом повернення їх власниками та законним володільцям.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 373, 374 КПК України, суд, 

у х в а л и в:

1. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 369-2КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн 00 коп.

2. Скасувати арешт майна, що накладений слідчим суддею Вітовського районного суду Миколаївської області ухвалою у справі № 477/561/26 від 01.04.2026 (провадження № 1-кс/477/284/26).

3. Речові докази:
1) мобільний телефон, марки «Iphone 16 Pro Max», IMEI НОМЕР_1 із сім-картами, - повернути власнику ОСОБА_4 ; 
2) предмети, ззовні схожі на купюри номіналом 100 доларів США із серійними номерами KD18476606А, KD18476607А, – повернути до спеціального фонду Управління Служби безпеки України в Миколаївській області. 

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд міста Миколаєва з урахуванням обмежень, визначених ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Обвинувачений мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень. 
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя        ОСОБА_1