КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року м. Київ справа №320/36873/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві адміністративну справу за позовною заявою ТОВ "Кривоозерський комбікормовий завод" до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації про скасування пунктів припису та скасування наказу, 
в с т а н о в и в :
До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "Кривоозерський комбікормовий завод" з позовом, у якому просить:
- скасувати пункти 1, 2, 3, 4, 5 припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) №04 від 27.03.2025, виданого з метою усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, виявлених під час проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря ТОВ "Кривоозерський комбікормовий завод";
- скасувати наказ Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації №102 від 24.04.2025 «Про зупинення дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами».
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Припис № 04 є протиправним та підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, оскільки його прийнято за результатами перевірки, проведеної з істотним порушенням встановленої законом процедури, а також за відсутності фактичних порушень, на усунення яких були спрямовані пункти 1-5 цього припису. 
Крім того, позивач заперечує наявність порушень, зазначених у пунктах 1-5 Акта перевірки та відповідних пунктах Припису № 04, посилаючись на те, що обов`язок щодо подання звітності за формою 2-ТП в умовах воєнного стану не порушувався, доступ до точок відбору проб був забезпечений і фактично підтверджується регулярним виробничим контролем, спеціальні заходи на випадок надзвичайних ситуацій товариство не зобов`язане було розробляти через відсутність статусу об`єкта підвищеної небезпеки, а відповідальні особи, інструкція з експлуатації установок очистки газу та навчання персоналу були оформлені ще до видання спірного припису. 
Також позивач зазначив, що пункт 6 Припису № 04 ним не оскаржується, оскільки він стосувався надання документів, а відповідні документи були подані ДЕІ. З огляду на викладене позивач вважає, що оскаржувані пункти Припису № 04 не спрямовані на усунення реально встановлених і належно доведених порушень природоохоронного законодавства, а тому є незаконними та підлягають скасуванню.
У додаткових поясненнях від 17.04.2026 позивач додатково звертає увагу на обставини подання звернення громадянкою ОСОБА_1 , яке стало підставою для проведення позапланової перевірки, вказуючи, що таке звернення не підтверджувало факту заподіяння шкоди, містило суб`єктивні твердження щодо забруднення повітря, які, на думку позивача, спростовуються місцем розташування підприємства, відсутністю зафіксованих звернень мешканців до місцевої лікарні та результатами опитування жителів смт Криве Озеро. Окремо позивач посилається на те, що ДЕІ під час перевірки не здійснила фото- чи відеофіксації відбору зразків або інструментально-лабораторних вимірювань, тоді як позивач надав фототаблиці, акти технічного стану установок очистки газу, документи щодо навчання персоналу, ведення журналів та експлуатації газоочисного обладнання
Позовну вимогу про скасування наказу Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації від 24.04.2025 № 102 «Про зупинення дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами» позивач обґрунтовує тим, що зазначений наказ прийнято без належних правових та фактичних підстав. Позивач вказує, що єдиною підставою для прийняття спірного наказу Управління визначило припис ДЕІ від 18.04.2025 № 2335/8, однак такий припис позивачу не видавався, не надсилався та не доводився до його відома, а жодних інших заходів державного нагляду, за результатами яких міг бути складений такий припис, щодо позивача не проводилося. Крім того, позивач зазначає, що при прийнятті наказу Управління не перевірило наявність і законність припису, на який послалося як на підставу для зупинення дії дозволу, не з`ясувало належним чином усіх обставин справи, не повідомило позивача про початок адміністративного провадження, не забезпечило йому можливості надати пояснення та заперечення до прийняття несприятливого адміністративного акта, а також не зазначило у наказі порядок і строк його оскарження. Окремо позивач посилається на те, що передбаченою законом підставою для зупинення дії дозволу на викиди є саме недотримання суб`єктом господарювання умов такого дозволу, тоді як позивач умови дозволу виконував, а Управління не навело у наказі жодних належних доказів протилежного. За таких обставин позивач вважає, що наказ № 102 прийнято за відсутності встановленої законом підстави, з істотним порушенням адміністративної процедури, а тому він є протиправним та підлягає скасуванню.
У додаткових поясненнях від 17.04.2026 позивач зазначає, що зі змістом Припису № 2335/8 він фактично ознайомився лише 26.01.2026 після отримання відповіді ДЕІ на адвокатський запит, при цьому сама ДЕІ підтвердила, що цей припис адресувався та надсилався не позивачу, а Управлінню, тоді як Управління доказів його направлення товариству не надало. Також позивач додатково звертає увагу, що Припис № 2335/8 був складений 18.04.2025, тобто до спливу строку, наданого товариству для повідомлення ДЕІ про виконання Припису № 04, а перевірка фактичного виконання Припису № 04 у встановленому законом порядку не проводилася, оскільки сама ДЕІ у відповіді на адвокатський запит повідомила, що лише 23.05.2025 звернулася за погодженням позапланового заходу контролю, яке станом на 19.01.2026 отримано не було. Крім того, позивач зазначає, що Припис № 2335/8 фактично дублює лише порушення, наведене у пункті 1 Припису № 04, що на думку позивача свідчить про незаконність винесення другого припису без проведення нового заходу державного нагляду.
Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що позаплановий захід державного нагляду щодо ТОВ «ККЗ» проведено на підставі звернення громадянки ОСОБА_1 , відповідного доручення, наказу Міндовкілля та погодження ДЕІ України, а за результатами перевірки актом від 27.03.2025 № 04 зафіксовано порушення вимог природоохоронного законодавства. Відповідач-1 вважає, що припис від 27.03.2025 № 04 відповідає встановленим порушенням, був направлений позивачу поштовим зв`язком у зв`язку з відмовою від підписання акта перевірки, а позивач після його отримання не був позбавлений можливості подати зауваження. Щодо припису від 18.04.2025 № 2335/8, відповідач-1 зазначає, що він був адресований відповідачу-2, а не позивачу, тому не підлягав направленню ТОВ «ККЗ», і саме на його підставі відповідач-2, перевіривши надані матеріали, прийняло наказ № 102 про зупинення дії дозволу. Також відповідач-1 вказує, що надані позивачем документи не підтверджують виконання пункту 1 припису щодо обладнання місць відбору проб та забезпечення безпечного доступу до них. З огляду на викладене відповідач-1 вважає оскаржувані припис та наказ законними і просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 залишено без розгляду заяву представника ТОВ "Кривоозерський комбікормовий завод" про зміну предмету позову.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 у задоволенні заяви представника ТОВ "Кривоозерський комбікормовий завод" про забезпечення позову відмовлено.
Судом встановлено, що ТОВ "ККЗ" здійснює господарську діяльність за адресою: 55101, Миколаївська область, Первомайський район, смт Криве Озеро, вулиця Кобзаря, 1 та спеціалізується на виробництві олії, тваринних жирів та готових кормів для тварин, що утримуються на фермах.
У процесі господарської діяльності ТОВ "ККЗ" здійснювало викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на підставі Дозволу №4823955100-38 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого Управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації від 13.01.2020 за погодженням Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області з терміном дії до 13.01.2030.
На виконання доручення Державної екологічної інспекції України від 19.02.2025 №260 та відповідно до наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 13.02.2025 № 291 та погодження Державної екологічної інспекції України від 18.02.2025 № 2.4/9ПГ на підставі звернення громадянки ОСОБА_1 від 08.11.2024 № 003307 (вхідний реєстраційний №445-ЕЗ від 11.11.2024) про порушення в період з 14.03.2025 по 27.03.2025 Відповідачем-1 було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання ТОВ «ККЗ» (код ЄДРПОУ 00686813) вимог природоохоронного законодавства в частині охорони атмосферного повітря.
За результатами перевірки складено Акт позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 27.03.2025 року (надалі – Акт перевірки). 
В Акті перевірки відповідач-1 зазначив про виявлення таких порушень:
1. Умови, які встановлюються в дозволі на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами від 13.01.2020 року No4823955100-38, не виконуються, а саме: пп 1.1 до Умови 1: статистична звітність про викиди в атмосферне повітря за формою 2-ТП не надаються до Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації. 
П. 2 Умови 2 Підприємством не забезпечено постійний та безпечний доступ до точок відбору проб для контролю викидів в атмосферне повітря, а також безпечний доступ до будь яких точок пробовідбору та моніторингу. що є порушенням ст. ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».
2. Спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру не розроблено, що є порушенням ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».
3. Суб`єктом господарювання не призначено осіб, відповідальних за:
- належне розташування та обладнання місць відбору проб та вимірювання параметрів газопилового потоку; 
- ведення журналу обліку робочого часу установок очистки газу, що є порушенням Абзац п`ятий підпункту 2.2.2 пункту 2.2 розділу ІІ Правил технічної експлуатації установок очистки газу затверджених Наказом від 06.02.2009 № 52.
4. Не проводиться технічне навчання і перевірка знань з правил технічної експлуатації установок очистки газу: обслуговуючого персоналу, залученого до експлуатації установок очистки газу (не менше одного разу на рік), що є порушенням підпункт 2.2.4 пункту 2.2 розділу ІІ Правил технічної експлуатації установок очистки газу затверджених Наказом від 06.02.2009 № 52 зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 13 квітня 2009 р. за № 327/16343.
5. Не розроблено та не затверджено інструкцію з експлуатації установок очистки газу відповідно до умов їх роботи, що є порушенням підпункт 2.2.3 пункту 2.2 розділу ІІ Правил технічної експлуатації установок очистки газу затверджених Наказом від 06.02.2009 No 52 зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 13 квітня 2009 р. за No 327/16343.
6. За результатами огляду не надано акти перевірок технічного стану установок очистки газу на джерелі викиду (утворення) за перше півріччя 2024 року, що є порушенням підпункт 2.2.10 пункту 2.2 розділу ІІ Правил технічної експлуатації установок очистки газу затверджених Наказом від 06.02.2009 № 52 зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 13 квітня 2009 р. № 327/16343.
На підставі Акту перевірки Відповідачем-1 прийнято припис № 04 від 27.03.2025 про усунення порушень, визначених в Акті перевірки, щодо яких у приписі зазначено термін виконання – до 16.04.2025. 
В Акті перевірки, в графі «відмітка про відмову від підписання керівником суб`єкта господарювання або уповноваженою ним особою» вказано, що «керівник не з`явився на підписання акту (акт направлено рекомендованим листом)», при цьому Акт перевірки та припис № 04 від 27.03.2025 позивачу не вручалися, їх було направлено відповідачем-1 засобами поштового зв`язку, а саме рекомендованим листом від 27.03.2025 № 0601128740868, про що прямо зазначено у тексті припису № 04 від 27.03.2025 та в Акті перевірки. 
Позивач 27.03.2025 відправив поштовим зв`язком через АТ "Укрпошта" статистичну звітність про викиди в атмосферне повітря за формою 2-ТП до Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації, чим було дотримано умови, зазначені в п. 1 припису № 04 від 27.03.2025.
Позивач 16.04.2025 повідомив відповідача-1 про хід виконання припису, надавши документи на підтвердження дотримання умов припису № 04 від 27.03.2025. 
Товариство 18.04.2025 направлено на поштову адресу відповідача-1 заперечення на Акт перевірки, в яких зазначено, що порушення, зазначені в Акті перевірки, на момент завершення перевірки були відсутні.
Відповідач-1 18.04.2025 видав припис про зупинення дії дозволу на викиди забруднюючих речових в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № 2335/8 (далі – припис № 2335/8 від 18.04.2025), відповідно до якого приписано розглянути питання щодо зупинення дії Дозволу №4823955100-38 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого Управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації від 13.01.2020 за погодженням Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області з терміном дії до 13.01.2030 (надалі – «Дозвіл»). 
Крім того, у приписі № 2335/8 від 18.04.2025 зазначено, що він виданий щодо порушень виявлених в ході перевірки в період з 14.03.2025 по 27.03.2025 щодо дотримання суб`єктом господарювання ТОВ «ККЗ» вимог природоохоронного законодавства в частині охорони атмосферного повітря, а також у своєму змісті посилається на порушення, які уже раніше були визначені в Акті перевірки та призначені відповідачем-1 до усунення в п. 1 припису № 04 від 27.03.2025. Припис № 2335/8 від 18.04.2025 не пред`являвся позивачу.
Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації 24.04.2025 видало наказ № 102 «Про зупинення дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами» щодо Дозволу позивача. 
У наказі зазначено зупинити дію Дозволу у зв`язку із наявністю відомостей про недотримання суб`єктом господарювання умов дозволу на викиди (припис Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) від 18 квітня 2025 року № 2335/8), що є підставою для зупинення дії дозволу на викиди відповідно до статті 11-1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» (дія зазначеного дозволу на викиди зупиняється через десять робочих днів з дня прийняття рішення про його зупинення).
Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями відповідачів, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає таке.
Центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів є Державна екологічна інспекція України, правовий статус якої визначено у Положенні, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 N 275 (далі Положення N 275).
Згідно з пунктом 3 Положення N 275 основними завданнями Держекоінспекції, серед іншого, є здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо охорони атмосферного повітря.
Пунктом 7 Положення N 275 визначено, що Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20 лютого 2023 р. № 33 , зі змінами, внесеними наказами Державної екологічної інспекції України від 04.03.2025 № 48 та від 27.06.2025 № 117, у редакції, що була чинною на дату виникнення правовідносин між сторонами (далі - Положення N 33), Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), (далі - Інспекція) є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.
Згідно з пунктами 2 та 5 розділу 2 Положення N 33 Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області):
здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, в тому числі, про охорону атмосферного повітря;
Надає територіальним органам центральних органів виконавчої влади, місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування приписи щодо зупинення чи припинення дії в установленому законодавством порядку дозволів, ліцензій, сертифікатів, висновків, рішень, лімітів, квот, погоджень, свідоцтв на спеціальне використання природних ресурсів, викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, поводження з небезпечними хімічними речовинами, транскордонне переміщення об`єктів рослинного і тваринного світу (у тому числі водних біоресурсів), а також щодо встановлення нормативів допустимих рівнів шкідливого впливу на стан навколишнього природного середовища.
З аналізу Положень N 275 та N 33 вбачається, що повноваження Державної екологічної інспекції України кореспондуються з повноваженнями Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням підприємствами законодавства про охорону атмосферного повітря, зокрема, щодо наявності та додержання умов дозволів на викиди забруднюючих речовин.
Згідно з статтею 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25.06.91 N 1264-XII до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить надання центральним органам виконавчої влади, їх територіальним органам, місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування приписів щодо зупинення чи припинення дії в установленому законодавством порядку дозволів, ліцензій, сертифікатів, висновків, рішень, лімітів, квот, погоджень, свідоцтв на спеціальне використання природних ресурсів, викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, поводження з небезпечними хімічними речовинами, транскордонне переміщення об`єктів рослинного і тваринного світу (у тому числі водних живих ресурсів), а також щодо встановлення нормативів допустимих рівнів шкідливого впливу на стан навколишнього природного середовища.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 N 877-V (далі - Закон N 877-V)
Як встановлено статтею 1 Закону N 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Частиною четвертою статті 4 Закону N 877-V передбачено, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.
Приписами статті 6 Закону N 877-V визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).
Щодо позовної вимоги про скасування пунктів 1, 2, 3, 4, 5 припису № 04 від 27.03.2025.
Як встановлено судом, припис № 04 від 27.03.2025 був виданий на усунення порушень, зазначених в Акті перевірки. Акт перевірки складений за результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання ТОВ «ККЗ» (код ЄДРПОУ 00686813) вимог природоохоронного законодавства в частині охорони атмосферного повітря з 14.03.2025 по 27.03.2025. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис. Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
Проте, у змісті Акта перевірки та припису № 04 від 27.03.2025 вказано, що такі документи не були вручені позивачу в останній день перевірки. Натомість, як зазначено позивачем і не заперечувалося відповідачем-1, Акт перевірки та припис № 04 від 27.03.2025 були направлені позивачу рекомендованим листом. Натомість, на Акті перевірки є відмітка «Керівник не з`явився на підписання акту». Як встановлено судом, директор ТОВ "ККЗ" Грицюк Р.А., який брав участь у проведенні Позапланової перевірки, про що зазначено в Акті перевірки, 27.03.2025 перебував за місцем здійснення своєї професійної діяльності, а саме за адресою: 55101, Миколаївська область, Первомайський район, смт Криве Озеро, вулиця Кобзаря, 1, у приміщенні ТОВ "ККЗ".
В Акті перевірки відсутній підпис керівника про ознайомлення із таким або про відмову суб`єкта господарювання підписати Акт перевірки. Позивач зазначає, що відповідач-1 в останній день проведення заходу контролю не прибув за місцем провадження господарської діяльності Позивача та проведення перевірки з метою ознайомлення керівника із текстом Акта перевірки. 
Відповідач-1 у відзиві зазначив, що враховуючи усну відмову керівництва ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРИВООЗЕРСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД» від підписання Акту від 27.03.2025 №04, він був направлений на адресу ТОВ засобами поштового зв`язку, що не порушує вимоги п. 6 ст. 7 Закону України « Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». 
Однак, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд, відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України, перевіряє, чи прийняті такі рішення або вчинені такі дії саме на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.10.2023 у справі № 9901/43/21 зазначила, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. При цьому, вжите законодавцем формулювання "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
Зі змісту ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» слідує, що наведена норма не наділяє орган державного нагляду (контролю) повноваженнями вимагати від суб`єкта господарювання з`явитися до такого органу для підписання акта перевірки після завершення заходу державного нагляду (контролю). Отже, неподання позивачем представника для підписання акта за викликом відповідача-1 не може розцінюватися як порушення позивачем вимог законодавства у здійсненні державного нагляду (контролю).
При цьому, відповідач-1 не надав доказів відмови позивача від підписання Акту перевірки, а також не надав доказів на спростування тверджень позивача про факт нез`явлення інспекторів відповідача-1 в останній день перевірки 27.03.2025, в який мало бути пред`явлено до підписання Акт перевірки позивачу. 
Суд звертає увагу, що презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 810/3212/16.
Відповідно, відповідач-1 не довів факту усної відмови позивача від підписання Акту перевірки, а також не навів доказів на спростування тверджень позивача, що інспектори не з`явилися на вручення Акта перевірки позивачу за місцем здійснення господарської діяльності позивача в останній день перевірки.
Відповідно, відповідач-1 на момент видачі Акта перевірки та припису № 04 від 27.03.2025 не перебував на місці проведення перевірки за адресою 55101, Миколаївська область, Первомайський район, смт Криве Озеро, вулиця Кобзаря, 1. Натомість, відповідач-1 зафіксував в Акті перевірки, що позивач на підписання акту не з`явився.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що відповідач-1 допустив порушення ч. 1 ст. 4 та ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки в останній день перевірки 27.03.2025 не явився за місцем провадження господарської діяльності позивача, а також не забезпечив підписання двох примірників акта суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, та не вніс відповідного запису до акта перевірки у разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт. Запис «Керівник не з`явився на підписання акту» не є записом про відмову позивача від підписання акту, а за сукупністю встановлених судом обставин, саме внаслідок відсутності інспекторів відповідача-1 за місцем проведення перевірки 27.03.2025 позивач не зміг здійснити підписання Акта перевірки.
Суд звертає увагу також на правову позицію, неодноразово висловлену як Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 у справі N 21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі N 821/1157/16, від 05.02.2019 у справі N 2а-10138/12/2670, від 04.02.2019 у справі N 807/242/14, від 13.10.2020 у справі № 804/2486/16, згідно з якою, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі N 804/12558/14, де зазначено, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
У контексті наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що у справі "Рисовський проти України" (N 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що з огляду на протиправність проведення відповідачем-1 перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуваний припис № 04 від 27.03.2025, наявні підстави для визнання протиправним та скасування такого припису в оскаржуваній позивачем частині.
Крім цього, відповідач-1 не надав суду жодного доказу на підтвердження існування порушень, визначених в Акті перевірки, як і сам Акт перевірки не містить матеріалів чи інших доказів на підтвердження існування порушень, зазначених в Акті перевірки. На думку суду, саме лише зазначення у Акті перевірки інформації про порушення позивачем законодавства не може свідчити про дійсність таких обставин. Відповідач-1 не надав жодного фото чи відеоматеріалу, чи жодного іншого доказу таких порушень, а натомість посилається виключно на зміст Акту перевірки.
Такий доказ як акт перевірки Державної екологічної інспекції сам по собі не може бути єдиним чи вичерпним доказом підтвердження правопорушення природоохоронного законодавства. Подані сторонами докази, на підтвердження своїх вимог та заперечень, мають бути оцінені судами як окремо кожен так і в їх сукупності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 914/669/22. 
Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 810/3212/16.
Крім цього, суд бере до уваги ту обставину, що відповідач-1 не довів, що станом на момент видачі припису існували порушення, зазначені в пунктах 1-5 припису № 04 від 27.03.2025, натомість, позивач надав докази відсутності таких порушень. 
Щодо п. 1 припису № 04 від 27.03.2025
Так, п. 1 припису № 04 від 27.03.2025 передбачає: 
«Дотримуватися умов, передбачених дозволом на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами від 13.01.2020 року №4823955100-38, а саме:
- подавати статистичну звітність про викиди в атмосферне повітря за формою 2-ТП не надаються до Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації;
- забезпечити постійний та безпечний доступ до точок відбору проб для контролю викидів в атмосферне повітря, а також безпечний доступ до будь яких точок пробовідбору та моніторингу.»
Відповідно до умов Дозволу «Статистичні звіти про викиди в атмосферне повітря за формою 2-ТП (повітря) повинні надаватися до Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації».
Відповідно до пункту 6 та Наказу Державної служби статистики України від 04.04.2024 № 84 «Про затвердження форми державного статистичного спостереження № 2-ТП (повітря) (річна) "Звіт про викиди забруднюючих речовин і парникових газів в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів"» та затвердженої цим наказом форми юридичні особи, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що мають об`єкти, які перебувають на державному обліку в галузі охорони атмосферного повітря та здійснюють викиди забруднюючих речовин і парникових газів подають територіальному органу Держстату. Дозвіл не може змінювати орган, до якого подається статистичний звіт (оскільки такий орган встановлений законодавчо), а тому ця умова Дозволу має тлумачитися таким чином, що Товариство повинно надавати відповідачу-2 копії звітів, поданих до органів статистики (якщо такі звіти взагалі були подані органам статистики).
При цьому, згідно із Законом України від 03.03.2022 № 2115-IX «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності на період дії воєнного стану або стану війни» юридичні особи подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до законодавства, у паперовій та/або електронній формі протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи. У період дії воєнного стану або стану війни, а також протягом трьох місяців з дня його припинення чи скасування до юридичних осіб не застосовується адміністративна та/або кримінальна відповідальність за неподання чи несвоєчасне подання звітності та/або документів, визначених підпунктом 1 цього пункту. 
Відповідно, позивач не є таким, що порушив обов`язок подання обов`язкової звітності, оскільки згідно із Законом України від 03.03.2022 № 2115-IX «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності на період дії воєнного стану або стану війни» позивач має право подати протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного стану без застосування санкцій за порушення строків подання. У зв`язку з цим станом на дату винесення припису № 04 від 27.03.2025 відповідного порушення, передбаченого п. 1 переліку з Акта перевірки, не існувало.
У зв`язку з цим вимога пункту 1 припису № 04 від 27.03.2025 «подавати статистичну звітність про викиди в атмосферне повітря за формою 2-ТП не надаються до Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації» є незаконною, адже на час воєнного стану позивач має право подання такої звітності протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану, а також до нього не застосовується відповідальність за її неподання або несвоєчасне подання у цей період.
Крім цього, 27.03.2025 позивач в добровільному порядку подав статистичну звітність про викиди в атмосферне повітря за формою 2-ТП до Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації. 
Відповідач-1 також не довів належними доказами наявність порушення, визначеного у частині «…забезпечити постійний та безпечний доступ до точок відбору проб …» пункту 1 Припису № 04 від 27.03.2025.
Порушення, які виявлені перевіркою, повинні бути доведені, підтверджуватись документально і належним чином зафіксовані у акті перевірки, фактично існувати станом на момент складання акту, як джерела доказової інформації, а матеріали перевірки повинні підтверджувати, що порушення вимог законодавства вчинені саме тим суб`єктом господарювання, який перевірявся (висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 23.12.2024 у справі № 160/14062/22). 
На думку суду, саме лише зазначення у Акті перевірки, серед іншого, про те, що «Підприємством не забезпечено постійний та безпечний доступ до точок відбору проб для контролю викидів в атмосферне повітря, а також безпечний доступ до будь яких точок пробовідбору та моніторингу» не може свідчити про дійсність таких обставин. Відповідач-1 не надав жодного фото чи відеоматеріалу, чи жодного іншого доказу таких порушень, а натомість посилається виключно на зміст Акту перевірки.
Крім цього, судом встановлено, що Дозвіл передбачає обов`язок позивача здійснювати виробничий контроль. На підтвердження виконання такого обов`язку позивач надав до матеріалів справи витяги з технічних звітів за результатами інструментального контролю за січень–грудень 2024 року, а також за січень–березень 2025 року. Із зазначених документів вбачається, що відбір проб та інструментальний контроль викидів здійснювалися регулярно, а результати такого контролю свідчать про те, що рівень викидів не перевищує встановлених нормативів. 
Наведені докази свідчать про фактичне здійснення позивачем виробничого контролю, що, у свою чергу, передбачає наявність доступу до відповідних точок відбору проб. Відповідач-1 доказів протилежного не надав, як і не пояснив, у чому саме, на його думку, проявлялася небезпека або непостійність доступу до точок відбору проб.
За таких обставин суд доходить висновку, що твердження відповідача-1 про незабезпечення позивачем постійного та безпечного доступу до точок відбору проб не підтверджене належними та допустимими доказами. Натомість матеріали справи містять докази регулярного здійснення позивачем виробничого контролю, які відповідачем-1 належним чином не спростовані. Відтак відповідний висновок Акта перевірки не може вважатися обґрунтованим та не може бути покладений в основу застосування до позивача негативних правових наслідків.
Щодо пункту 2 припису № 04 від 27.03.2025
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» суб`єкти господарювання, які здійснюють викиди забруднюючих речовин або впливи фізичних та біологічних факторів, що можуть призвести до виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру або до надзвичайних екологічних ситуацій, зобов`язані заздалегідь розробити та погодити спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря відповідно до закону.
Відповідно до Інструкції про вимоги до оформлення документів, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, затвердженої наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 27 червня 2023 року № 448, перелік заходів щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, ліквідації наслідків забруднення атмосферного повітря розробляється для об`єктів, які згідно із законодавством віднесені до об`єктів підвищеної небезпеки відповідного класу (включені до Державного електронного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки), і надається за формою, наведеною у таблиці 10.2 додатка 10 до цієї Інструкції.
Отже, обов`язок, передбачений ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», у суб`єкта господарювання виникає лише тоді, коли такого суб`єкта господарювання включено до Державного електронного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки. Однак, позивач зазначає, що не належить до таких об`єктів. Проте, відповідач-1 не надав доказів включення позивача до Державного електронного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки. Відповідно, відповідачем-1 не доведено факту наявності порушень позивачем умов Дозволу, які відповідач-1 зобов`язав позивача усунути у пункті 2 припису № 04 від 27.03.2025.
Щодо пунктів 3-5 припису № 04 від 27.03.2025
Позивач зазначає, що задовго до припису № 04 від 27.03.2025 дотримувався умов Дозволу та вимог законодавства, які відповідач-1 визначив усунути в пунктах 3-5 припису № 04 від 27.03.2025, документи на підтвердження чого наявні в матеріалах справи, а також були надіслані позивачем відповідачу-1 поштовим зв`язком 16.04.2025, тобто в межах строку виконання припису № 04 від 27.03.2025.
Згідно Наказу позивача №10 від 21.02.2025р. (копія додається) задовго до Припису №4 було призначено осіб відповідальних за належне розташування та обладнання місць відбору проб та вимірювання параметрів газопилового потоку та ведення журналу обліку робочого часу установок очистки газу. 
Згідно Наказу позивача №11 від 21.02.2025р. проводиться технічне навчання і перевірка знань з правил технічної експлуатації установок очистки газу обслуговуючого персоналу, залученого до експлуатації установок очистки газу (не менше одного разу на рік). Відповідно до Протоколу № 1 засідання комісії з перевірки знань Інструкції з експлуатації установок очистки газу від 21.02.2025р. було перевірено знання обслуговуючого персоналу, залученого до експлуатації установок очистки газу. За результатами перевірки персоналу виставлені оцінки «відмінно».
Інструкцію з експлуатації установок очистки газу відповідно до умов їх роботи розроблено та затверджено Наказом позивача №10 від 21.02.2025р.
Крім цього, позивач зазначає, а відповідач-1 у відзиві не заперечував, що копії актів перевірки технічного стану установок очистки газу від 14 квітня 2024р. були надані з листом вих. № 115 від 18.04.2025, тобто, вимоги п. 6 Припису № 04 від 27.03.2025 виконані.
Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07 листопада 2023 року у справі №460/17126/21, узагальнено вимоги до змісту на оформлення припису щодо усунення порушень природоохоронного законодавства:
- припис має містити перелік порушень, допущених суб`єктом перевірки та визначати строки їх усунення;
- кожна вимога у приписі контролюючого органу повинна бути належним чином сформульованою, загальнозрозумілою та доведеною суб`єкту перевірки;
- припис не може носити попереджувальний та рекомендаційний характер, оскільки вказане спростовується сутністю такого розпорядчого документу, як припис;
- припис не може абстрактно вказувати на обов`язок суб`єкта господарської діяльності дотримуватися вимог чинного законодавства;
- включення до змісту припису вимог, які не спрямовані на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, а носять загальний характер, суперечить суті та меті припису як розпорядчого документу, що складається за результатами заходу державного нагляду.
Розглядаючи у касаційному порядку справу №480/1752/19 Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 року зазначив, що припис органу державного нагляду (контролю) є розпорядчим документом, в якому, з урахуванням характеру спірних правовідносин, мають бути наведені конкретні порушення суб`єктом господарювання норм законодавства, які вже мали місце на момент проведення перевірки, та встановлені строки усунення цих порушень, оскільки метою видання приписів є саме усунення таких виявлених порушень. До припису можуть включатися виключно вимоги, направлені на усунення конкретних порушень, виявлених у ході перевірки. Жодні інші вимоги до припису включатися не можуть. Порушення, які виявлені перевіркою, повинні бути доведені, підтверджуватись документально і належним чином зафіксовані у акті перевірки, фактично існувати станом на момент складання акту, як джерела доказової інформації, а матеріали перевірки повинні підтверджувати, що порушення вимог законодавства вчинені саме тим суб`єктом господарювання, який перевірявся.
З огляду на встановлені судом порушення процедури оформлення результатів перевірки, недоведеність відповідачем-1 фактичного існування порушень, зазначених у пунктах 1– 5 припису № 04 від 27.03.2025, а також наявність у матеріалах справи доказів, які спростовують висновки контролюючого органу, суд доходить висновку, що оскаржуваний припис у цій частині не відповідає критеріям законності, обґрунтованості, пропорційності та належного здійснення владних повноважень. За таких обставин позовна вимога про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 3, 4, 5 припису № 04 від 27.03.2025 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про скасування Наказу відповідача-2 №102 від 24.04.2025 
Як встановлено судом, наказом Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної військової адміністрації №102 від 24.04.2025 зупинено дію дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого ТОВ «ККЗ».
Суд виходить з того, що предметом розгляду у цій частині справи є правомірність наказу відповідача-2 №102 від 24.04.2025, яким зупинено дію дозволу позивача на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
Зі змісту наказу №102 вбачається, що підставою для його прийняття відповідачем-2 визначено припис №2335/8. Зі змісту наказу №102 та припису №2335/8 вбачається, що підставою для зупинення дії дозволу визначено недотримання позивачем умов дозволу, а саме обставини, які відповідають пункту 1 акта перевірки та пункту 1 припису №04: неподання статистичної звітності за формою 2-ТП до Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації та незабезпечення постійного і безпечного доступу до точок відбору проб.
Суд виходить з того, що предметом розгляду у цій частині справи є правомірність наказу відповідача-2 №102 від 24.04.2025, яким зупинено дію дозволу позивача на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
Зі змісту наказу №102 вбачається, що підставою для його прийняття відповідачем-2 визначено припис №2335/8. Отже, для вирішення питання про правомірність наказу №102 суд має перевірити не лише формальну наявність такого припису, а й те, чи міг він бути належною правовою та фактичною підставою для прийняття оскаржуваного наказу.
При цьому суд не вирішує питання про визнання протиправним або скасування припису №2335/8 як самостійного предмета спору, оскільки така позовна вимога у цій справі не заявлена. Оцінка припису №2335/8 здійснюється судом виключно в межах перевірки правомірності наказу №102, тобто як документа, на який відповідач-2 послався при прийнятті індивідуального адміністративного акта, несприятливого для позивача.
Такий підхід відповідає правовим висновкам Верховного Суду, за змістом яких під час оскарження рішення, прийнятого за наслідками певної контрольної або адміністративної процедури, особа не позбавлена права посилатися на порушення, допущені на попередніх стадіях такої процедури, якщо саме ці порушення зумовлюють протиправність наслідкового акта. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 виходила з того, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому згідно з постановою Верховного Суду від 26.03.2024 у справі №420/9909/23 значення для скасування наслідкового акта мають саме ті процедурні порушення, які є істотними і вплинули або могли вплинути на реалізацію прав особи.
Застосовуючи наведені висновки до спірних правовідносин, суд зазначає, що припис №2335/8 не має для суду наперед встановленої сили лише через те, що він формально існує та не є самостійно оскарженим у цій справі. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі їх безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження, а жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Водночас відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок довести правомірність свого рішення.
Судом встановлено, що припис №2335/8 позивачу не вручався, не направлявся та не доводився до його відома до прийняття наказу №102. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що відповідач-1 підтвердив, що припис №2335/8 був адресований та направлений відповідачу-2, а не ТОВ «ККЗ». Позивач уперше отримав копію такого припису лише 26.01.2026 у відповідь на адвокатський запит, тобто вже після прийняття наказу №102 та після зупинення дії дозволу.
Одночасно суд зазначає, що порушення порядку проведення перевірки відповідачем нівелює будь-яку правомірність індивідуальних актів, складених за її наслідком незалежно від встановлених такою перевіркою фактів порушення вимог чинного законодавства. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.03.2018 у справі N 1570/7146/12.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що припис №2335/8 не може вважатися законною, належною та достатньою підставою для прийняття наказу №102. 
Зі змісту наказу №102 та припису №2335/8 вбачається, що підставою для зупинення дії дозволу визначено недотримання позивачем умов дозволу, а саме обставини, які відповідають пункту 1 акта перевірки та пункту 1 припису №04: неподання статистичної звітності за формою 2-ТП до Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації та незабезпечення постійного і безпечного доступу до точок відбору проб.
Разом з тим, під час розгляду позовної вимоги щодо припису №04 суд уже встановив, що порушення умов дозволу відповідачем-1 не доведено. Щодо звітності за формою 2-ТП, судом встановлено, що така звітність відповідно до законодавства може не подаватися позивачем під час воєнного стану згідно із Законом України від 03.03.2022 № 2115-IX «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності на період дії воєнного стану або стану війни». Крім того, позивач добровільно подав відповідну звітність 27.03.2025, тобто ще до прийняття наказу №102. Відтак це порушення фактично не існувало.
Щодо посилання на незабезпечення постійного та безпечного доступу до точок відбору проб суд також уже встановив, що таке твердження відповідача-1 не підтверджується належними і допустимими доказами. Саме лише зазначення відповідного висновку в акті перевірки без фото-, відеоматеріалів, документів чи інших доказів не може свідчити про дійсність такого порушення. Акт перевірки сам по собі не є єдиним і вичерпним доказом порушення природоохоронного законодавства, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 18.05.2023 у справі №914/669/22.
Крім того, суд уже встановив істотні порушення процедури проведення та оформлення результатів перевірки, за наслідками якої було складено акт перевірки та видано припис №04. У цьому контексті суд враховує сталу практику Верховного Суду України та Верховного Суду, зокрема постанови від 27.01.2015 у справі №21-425а14, від 05.02.2019 у справі №821/1157/16, від 05.02.2019 у справі №2а-10138/12/2670, від 04.02.2019 у справі №807/242/14, від 13.10.2020 у справі №804/2486/16 та від 23.01.2018 у справі №804/12558/14, відповідно до якої порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої перевірки, а акт індивідуальної дії, прийнятий за її результатами, підлягає скасуванню.
Отже, суд доходить висновку, що станом на дату прийняття наказу №102 відповідачами не доведено фактичного існування порушення умов дозволу, яке було покладене в основу наказу. Судом встановлено, що обставини, на які послався відповідач-2 як на підставу прийняття оскаржуваного наказу, фактично відтворюють зміст пункту 1 Акта перевірки. Водночас за результатами оцінки матеріалів справи суд дійшов висновку, що такі обставини не підтверджені відповідачами належними та допустимими доказами.
Самостійною підставою для висновку про протиправність наказу №102 є також недотримання відповідачем-2 вимог адміністративної процедури під час прийняття цього наказу.
Наказ №102 є індивідуальним адміністративним актом, який негативно впливає на права та законні інтереси позивача, оскільки зупиняє дію дозволу, необхідного для здійснення господарської діяльності. У зв`язку з цим відповідач-2 під час його прийняття мав діяти з дотриманням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру», зокрема забезпечити належне та повне з`ясування обставин справи, безпосередньо дослідити докази, повідомити позивача про початок адміністративного провадження, надати йому можливість бути заслуханим до прийняття несприятливого адміністративного акта, а також повідомити про порядок і строк оскарження такого акта.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Частиною 1 статті 8 цього Закону встановлено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи, а згідно з частиною другою цієї статті враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Частина 3 статті 8 Закону прямо передбачає обов`язок адміністративного органу обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, а адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
З матеріалів справи не вбачається, що до прийняття наказу №102 відповідач-2 з`ясував усі обставини, які мали значення для вирішення питання про зупинення дії дозволу позивача. Зокрема, відповідач-2 не перевірив, чи був припис №2335/8 доведений до відома ТОВ «ККЗ», чи існували станом на 24.04.2025 порушення умов дозволу, а також чи були враховані документи та пояснення позивача щодо виконання припису №04 від 27.03.2025.
Натомість зі змісту наказу №102 убачається, що відповідач-2 обмежився формальним посиланням на припис №2335/8 як на підставу для зупинення дії дозволу. Проте саме по собі надходження такого припису від іншого суб`єкта владних повноважень не звільняло відповідача-2 від обов`язку перевірити його належність, достатність та правові наслідки для позивача, оскільки рішення про зупинення дії дозволу приймалося саме відповідачем-2 і саме цей орган повинен довести правомірність прийнятого ним індивідуального акта.
Крім того, суд враховує, що відповідно до пунктів 2-4 частини першої статті 47 Закону України «Про адміністративну процедуру» під час підготовки справи до розгляду адміністративний орган залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта, повідомляє заінтересованих осіб про початок провадження та про їхні права на участь у ньому, а також повідомляє учасникам порядок ознайомлення з матеріалами справи, їхні права і обов`язки. Частина перша статті 49 цього Закону передбачає, що адміністративний орган повідомляє адресата та заінтересованих осіб про початок адміністративного провадження невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів після його початку.
Матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «ККЗ» було повідомлено про початок адміністративного провадження щодо зупинення дії дозволу, про правові підстави такого провадження, можливі наслідки прийняття наказу №102, порядок ознайомлення з матеріалами справи, а також про право надати пояснення, заперечення або додаткові документи.
Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про адміністративну процедуру» учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи. Частина перша статті 17 цього Закону встановлює, що особа має право бути заслуханою адміністративним органом шляхом надання пояснень та/або заперечень до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на її право, свободу чи законний інтерес. Аналогічна гарантія закріплена у частині першій статті 63 Закону, згідно з якою учасник адміністративного провадження має право бути заслуханим до прийняття рішення у справі, якщо таке рішення може негативно вплинути на його право, свободу чи законний інтерес.
Судом не встановлено обставин, які відповідно до частини другої статті 63 Закону України «Про адміністративну процедуру» давали б відповідачу-2 підстави не проводити заслуховування позивача або не надавати йому можливості подати пояснення. Зокрема, відповідач-2 не довів, що існувала необхідність негайного вжиття заходів для запобігання шкоді, що закон вимагав негайного прийняття рішення, що акт приймався в автоматичному режимі або що звернення позивача було очевидно безпідставним.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач був фактично позбавлений можливості реалізувати право на участь в адміністративному провадженні до прийняття несприятливого для нього адміністративного акта. 
Окремо суд зазначає, що наказ №102 не відповідає вимогам Закону України «Про адміністративну процедуру» щодо змісту та мотивування адміністративного акта. Відповідно до частини першої статті 71 цього Закону письмовий адміністративний акт складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин. У заключній частині адміністративного акта, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження, у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов.
Частина перша статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» встановлює, що адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину. Мотивування адміністративного акта повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати право на оскарження. Згідно з частиною другою цієї статті у мотивувальній частині зазначаються фактичні обставини справи, зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи, посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу, а також детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, і чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки.
Частина третя статті 72 Закону допускає можливість не зазначати в адміністративному акті окремих фактичних обставин і результатів дослідження доказів лише за умови, що акт прийнято на підставі документа, складеного за результатами проведення інспекційного заходу, якщо такий документ уже містить відповідне мотивування та доведений до особи належним чином. У цій справі зазначена умова не дотримана, оскільки припис №2335/8, на який послався відповідач-2, не був доведений до позивача до прийняття наказу №102. Отже, відповідач-2 не мав підстав обмежитися формальним посиланням на такий припис без наведення власного мотивування рішення про зупинення дії дозволу.
Суд також враховує, що наказ №102 не містить належного викладення фактичних обставин, які відповідач-2 визнав встановленими, не містить посилання на докази, які підтверджують наявність порушень умов дозволу саме станом на дату його прийняття, та не містить правової оцінки того, чому застосування саме такого заходу як зупинення дії дозволу є необхідним і пропорційним. Крім того, у наказі відсутнє належне зазначення строків і порядку його оскарження, що суперечить вимогам частини першої статті 71 Закону України «Про адміністративну процедуру».
Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.03.2025 у справі №160/1776/24, де суд зазначив, що Закон України «Про адміністративну процедуру» закріплює принцип обґрунтованості адміністративних актів як важливий елемент належного адміністративного провадження, а адміністративні органи повинні не лише враховувати всі обставини справи, але й аргументувати свої рішення у випадках, коли такі рішення можуть негативно вплинути на права, свободи чи законні інтереси осіб.
Суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.03.2025 у справі №480/5652/24, згідно з яким правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органами публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких дій особою, чиї інтереси вони зачіпають. Верховний Суд також зазначив, що встановлена правова процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати, в першу чергу, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань. 
За змістом частини другої статті 2 КАС України суд при перевірці рішень суб`єкта владних повноважень з`ясовує, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, пропорційно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що під час прийняття наказу №102 відповідач-2 не забезпечив належного і повного з`ясування обставин справи, не дослідив докази безпосередньо, не повідомив позивача про початок адміністративного провадження, не залучив його до участі у такому провадженні, не надав можливості бути заслуханим, не навів належного мотивування прийнятого рішення та не зазначив належним чином строків і порядку його оскарження.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень. У цій справі відповідач-2 не довів, що наказ №102 прийнято з дотриманням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру» та з належною перевіркою фактичних і правових підстав для зупинення дії дозволу.
За таких обставин суд вважає, що порушення відповідачем-2 вимог адміністративної процедури є істотними, оскільки вони вплинули на можливість позивача реалізувати свої процедурні права та на зміст прийнятого рішення. Тому такі порушення є самостійною підставою для визнання наказу №102 протиправним та його скасування. Такий спосіб прийняття рішення не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності.
Суд бере до уваги, що якщо розпорядження про зупинення дії дозволу прийняте на підставі припису про зупинення дії дозволу, який не відповідає вимогам закону, то похідний акт також підлягає скасуванню. При цьому відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок довести правомірність свого рішення, а суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, прямо передбачених законом.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що наказ відповідача-2 №102 від 24.04.2025 є протиправним, оскільки станом на дату прийняття наказу відповідачами не доведено існування самого порушення умов дозволу, яке зазначене підставою для наказу, а сам наказ №102 прийнятий із істотним порушенням вимог адміністративної процедури.
За таких обставин наказ Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної військової адміністрації №102 від 24.04.2025 прийнятий не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога про визнання його протиправним та скасування є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6056,00 грн.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 6056,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно.
Керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2, 3, 4, 5 припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) № 04 від 27.03.2025, виданого з метою усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, виявлених під час проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря ТОВ «КРИВООЗЕРСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД».
Визнати протиправним та скасувати Наказ № 102 від 24.04.2025 «Про зупинення дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами» Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації.
Стягнути на користь ТОВ "КРИВООЗЕРСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області).
Стягнути на користь ТОВ "КРИВООЗЕРСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.