ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року | Справа №640/11285/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного антикорупційного бюро України (вул. Дениса Монастирського, 3, м. Київ, 03035, код ЄДРПОУ 39751280) про стягнення заробітної плати,-

УСТАНОВИВ:

22.04.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України з вимогою:
- стягнути з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 32722,28 грн. якості частини заробітної плати за квітень 2020 року за час перебування на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детектив Національного антикорупційного бюро України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем було протиправно застосовано обмеження, передбачене статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року під час нарахування заробітньої плати позивача за квітень 2020 року. 
26.04.2021 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
08.06.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти вимог викладених у позові, та зазначив, що на підставі чинного законодавства у квітні 2020 року при виплаті заробітної плати працівникам Національного бюро, у тому числі позивачу, за період з 18.04.2020 по 30.04.2020 року були застосовані обмеження передбачені ст.29 Закону №294 пропорційно кількості відпрацьованих днів. Проведення відповідного розрахунку заробітної плати у квітні 2020 року було також рекомендовано у листі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 року №502-06/26135-01. Разом з тим, відповідач зазначив, що визнання у серпні 2020 року неконституційним частин 1,3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020рік`рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року «10-р-2020 не змінює показників нарахування та виплати заробітної плати позивача у квітні 2020 року.
14.06.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечив проти доводів відповідача. та зазначив, що законодавцем визначено, що заробітна плата у квітні 2020 року нараховується у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Тобто за весь місяць квітень заробітна плата не повинна перевищувати 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, а саме 4 723 грн. х 10 = 47 230 грн., а не таким чином, як Відповідач здійснив розрахунки обмеження заробітної плати за період з 18.04.2020 по 30.04.2020, нарахувавши і виплативши Позивачу в квітні 2020 року 254 614, 95 грн. (згідно довідки НАБУ про заробітну плату від 29.10.2020 № 03/2-201/37527, наявна в матеріалах справи), з яких лише 133 125, 98 грн., як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, та 21 085, 25 грн. в якості оплати за дні перебування у щорічній відпустці, не підлягали законодавчо визначеним обмеженням, тобто в лише сумі 154 211, 23 грн. Таким чином, Національним бюро у квітні 2020 року, Позивачу було нараховано не 47 230 грн., як визначено у Законі № 553, а з урахуванням нібито застосованих Відповідачем обмежень — 100 403, 72 грн (254 614, 95 грн – 154 211, 23 грн).
Ухвалою суд від 05.07.2021 року у задоволенні клопотання представника Національного антикорупційного бюро України про залишення позову без розгляду - відмовлено.
12.07.2021 року та 02.08.2021 року від позивача надійшли клопотання про долучення доказів та документів по справі.
Відповідно до абз.1, 4 п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276,статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
18.02.2025 зазначена справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на супровідному листі, та за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями остання передана для розгляду судді Рищенку А.Ю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 року, прийнято матеріали справи №640/11285/21 та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 22.03.2016 розпорядженням Директора Національного бюро № 328-р був призначений на посаду заступника начальника Другого підрозділу (відділу) детективів Головного підрозділу детективів Національного бюро як такий, що пройшов за конкурсом.
24.03.2016 Позивач прийняв Присягу державного службовця. 
Розпорядженням Директора Національного бюро № 372-р від 15.03.2017 ОСОБА_1 за результатами проведеного конкурсу, призначено на посаду державної служби - Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного бюро.
Наказом Директора Національного антикорупційного бюро від 18.05.2020 № 28-н «Про застосування дисциплінарного стягнення до Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_1 » за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 2, 4, 5, 9 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» до Позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.
Внаслідок цього було прийняте розпорядження Національного антикорупційного бюро України від 18.05.2020 № 697-р «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_2 », яким було припинено державну службу Позивача з 19.05.2020 та звільнено з посади Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України.
Разом з тим, за результатами оскарження ОСОБА_1 свого звільнення постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 640/11970/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме
- визнано протиправним та скасовано наказ Директора Національного антикорупційного бюро України від 18.05.2020 року № 28-н «Про застосування дисциплінарного стягнення до Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_1 »;
- визнано протиправним та скасовано розпорядження Директора Національного антикорупційного бюро України від 18.05.2020 року № 697-р «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_2 »;
- поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) на державній службі в Національному антикорупційному бюро України на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України
- стягнуто з Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3, код ЄДРПОУ 39751280) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 травня 2020 року по 26 жовтня 2020 року у розмірі 697 326 (шістсот дев`яносто сім тисяч триста двадцять шість) гривня, 30 копійок.
З довідок Національного бюро про заробітну плату (дохід) від 11.06.2020 № 03/2-201/20660 та від 29.10.2020 № 03/2-201/37527, вбачається, що за період з 18.04.2020 по 30.04.2020 при обчисленні заробітної плати позивача були застосовані обмеження передбачені ст. 29 Закону № 294 пропорційно до кількості відпрацьованих днів.
Відповідна сума обмежень у нарахуваннях заробітної плати позивача в період з 18.04.2020 склала 32722,28 грн. згідно такого розрахунку:
- загальна кількість робочих днів у квітні місяці – 21 робочий день;
- кількість робочих днів із 18.04.-30.04. – 8 робочих днів;
- сума заробітної плати позивача без урахування обмеження за період із 18.04 по 30.04 – 50714,66 грн;
- сума заробітної плати за період із 18.04 по 30.04 виходячи із обмеження введеного ст. 29 Закону № 294 – 17992,38 грн;
- сума обмеження заробітної плати позивача за період з 18.04 по 30.04 - 32722,28 грн.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача щодо застосування обмеження при обрахунку його заробітної плати протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України « Про Національне антикорупційне бюро України» (далі - Закон № 1698-VII, тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) національне антикорупційне бюро України (далі - Національне бюро) є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.
Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці, а також вжиття інших передбачених законом заходів щодо протидії корупції.( абз.2 ч.1 ст. 1 Закону 1698-VII)
Відповідно до положень ч.1 ст. 10 Закону 1698-VII до працівників Національного бюро належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб начальницького складу, державних службовців та інших працівників, які працюють за трудовими договорами в Національному бюро.
Відповідно до ст. 23 Закону 1698-VII Умови грошового забезпечення осіб начальницького складу та оплата праці інших працівників Національного бюро повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до Національного бюро висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників.
Частиною 3 даної статті передбачено, що заробітна плата працівників Національного бюро складається з:
1) посадового окладу;
2) доплати за вислугу років;
3) доплати за науковий ступінь;
4) доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці;
5) доплати за спеціальне звання або ранг державного службовця.
Відповідно до ст. 24 Закону 1698-VII Фінансове забезпечення Національного бюро здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Національного бюро за рахунок будь-яких інших джерел забороняється, крім випадків, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги.
Гарантується повне і своєчасне фінансування Національного бюро в обсязі, достатньому для його належної діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 25 березня 1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР в редакції чинній на час виникнення правовідносин) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.
Згідно зі статтею 13 Закону № 108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Частинами 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Порядок здійснення видатків державного бюджету у 2020 році визначався Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року №294
Водночас, Законом № 553-IX, який набрав чинності 18 квітня 2020 року внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зокрема, доповнено статтею 29 такого змісту:
« 29. Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).».
Отже, з набранням чинності Законом № 553-ІХ перестали існувати правові підстави для виплати позивачу заробітної плати у розмірі, що перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.
За загальним правилом, колізія правових норм у часі вирішується на користь норми, прийнятої пізніше, оскільки найновіше законодавство демонструє способи та форми правового регулювання, які на даному етапі розвитку суспільства, на думку законодавця, є більш доцільними.
Таким чином, судом встановлено, що Національне антикорупційне бюро України з квітня 2020 року було позбавлено можливості діяти всупереч вимогам Закону № 553-ІХ.
Конституційним Судом України 28 серпня 2020 року прийнято рішення № 10-р/2020 (далі - Рішення № 10-р/2020) щодо невідповідності Конституції України (неконституційності) положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення № 10-р/2020 передбачено, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Однак, Конституційний Суд України у Рішенні № 10-р/2020 не визначив будь-яких особливостей застосування цього рішення до правовідносин, які виникли до його прийняття, тобто дія Рішення № 10-р/2020 не поширюється на спірні правовідносини з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року, оскільки вони виникли до його прийняття, а отже у період з 18 квітня 2020 року до 30 квітня 2020 року положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-IX) були чинними і на підставі них Національним антикорупційним бюро України правомірно здійснювалось нарахування та виплата ОСОБА_1 заробітної плати у обмеженому розмірі.
Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Водночас частиною 2 статті 152 Конституції України, частиною 1 статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Верховний Суд розглядаючи аналогічні спори у частині поширення дії рішення Конституційного Суду України на правовідносини, які виникли до прийняття вказаних рішень, у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 826/18228/16 наголошує, що: «Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.».
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17, від 04 червня 2020 року у справі № 818/45/16.
Враховуючи вище викладене суд може дійти висновку, що позовна вимога про стягнення з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 32722,28 грн якості частини заробітної плати за квітень 2020 року за час перебування на посаді Керівника Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детектив Національного антикорупційного бюро України є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевказане, суд може дійти висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного антикорупційного бюро України (вул. Дениса Монастирського, 3, м. Київ, 03035, код ЄДРПОУ 39751280) про стягнення заробітної плати – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко