Номер провадження: 22-ц/813/2215/26 
Справа № 523/15703/23
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» в якому просила стягнути з відповідача компенсацію матеріальних збитків в розмірі 253 113 грн. 
В обґрунтування вимог посилалася на те, що у березні 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Організацією «Товариство автолюбителів Волга» укладено договір про надання послуг з паркування автотранспорту з державним номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску. 
Громадська організація «Товариство автолюбителів «Волга» прийняла на себе обов`язки по наданню послуг з паркування автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, який належить на праві власності позивачу, що підтверджується відповідним свідоцтвом.
19 лютого 2023 року об 04 год. 33 хв. (орієнтовно) сталась пожежа, за адресою м. Одеса, пр. Добровольського, 126. Комісією у складі інспектора ВЗНС по Суворовському району ОМТГ ОРУ ГУ ДСНСН України в Одеській області ст. лейтенантом служби цивільного захисту Цвігун О.М., складено акт про пожежу, яким зафіксовано пошкодження транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску.
Відповідно до висновку експерта ОНДЕКЦ № СЕ-19/116-23/2998-АВ від 11 квітня 2023 року вбачається, що власнику транспортного засобу номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, що належить позивачу, заподіяно матеріальний збиток в результаті його пошкодження при пожежі на суму 506 226,44 грн, - фактична (ринкова) вартість автомобіля.
Згідно висновку № 15/19.02.2023 з дослідження технічної причини виникнення пожежі, яка сталась 19.02.2023 року з автомобілем номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, який знаходився на момент виникнення пожежі, на території автостоянки громадської організації товариства автолюбителів «Волга», за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського 126 є занесення стороннього джерела запалювання невстановленою особою з використанням ініціаторів горіння у вигляді легкозаймистої або горючої рідини.
Також, позивач зазначає, що підпал автомобіля стався внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків співробітниками охорони автостоянки відповідача, які ігнорували підпал авто, не вчиняли ніяких дій тривалий час, що саме і спричинило такі, більш тяжкі наслідки для автомобіля позивача і поставило під загрозу сусідні автомобілі. Крім того, з причин, неналежного виконання співробітниками автостоянки своїх безпосередніх обов`язків, не було виявлено та затримано осіб, які вчинили злочин, не було своєчасно викликана пожежна бригада та поліція.
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» про відшкодування матеріальної шкоди - задоволено.
Стягнуто з Громадської організації «Товариство автолюбителів «Волга» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок неналежного виконання договору зберігання в розмірі 253 113 (двісті п`ятдесят три тисячі сто тринадцять) гривень 00 коп.
Стягнуто з Громадської організації «Товариство автолюбителів «Волга» на користь держави судовий збір у розмірі 2 531,00 грн. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Громадська організація «Товариство автолюбителів Волга» звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять ані квитанції про прийняття відповідачем на зберігання автомобіля позивача та оплату позивачем такої послуги, ані будь-яких інших документів, підписаних відповідачем, про прийняття транспортного засобу на зберігання. Сам по собі факт знаходження автомобіля на автостоянці, за відсутності доказів належної його передачі на зберігання, не дає підстав для висновку про виникнення у відповідача зобов`язання зберегти ввірену йому річ та настання відповідальності за його невиконання. У разі коли особа вважає, що їй завдано збитків неналежним виконанням обов`язків за договором зберігання автомобіля, вона повинна довести, в тому числі, укладення між сторонами саме договору зберігання у письмовій формі згідно з вимогами ч. 1 ст. 937 ЦК України або наявність між сторонами укладення публічного договору зберігання транспортних засобів. Наявність членскої книжки та внесенення членських внесків НЕ підтверджує прийняття автомобіля на зберігання й відповідно до ч. 3 ст. 937 ЦК України, яка регулює загальні види зберігання, та НЕ є достатнім доказом укладення договору зберігання, оскільки договір зберігання автотранспортних засобів - це спеціальний вид зберігання, а прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном) (ст. 977 ЦК України). Враховуючи вищенаведене вбачається, що Позивач не довів факту укладення договору зберігання транспортного засобу, а обставина, що автомобіль у момент його пошкодження перебував на автостоянці, не свідчить про наявність договірних правовідносин між його власником і ГО "Товариство автолюбителів "Волга".
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 09.06.2026 року на 15:30 год.  ОСОБА_1 та її представник – адвокат Чурсова Вероніка Олександрівна не з`явилися.
18.05.2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни надійшла заява про відкладення розгляду справи, у з в`язу з перебуванням у черговій відпустці в цей час за кордоном.
Присутня в судовому засіданні представник Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» адвокат Яковлєва-Ангеловська Ольга Анатоліївна не заперечувала проти розгляду справи за фактичної явки.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Проаналізувавши подане клопотання про відкладення, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, оскільки перебування представника ОСОБА_1 адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни у відпустці не є поважною причиною для відкладення розгляду справи, щоможе призвести до порушення строків розгляду справи, так як справа розглядається в судах з вересня 2023 року, а в апеляційному суді - з квітня 2025 року, тобто з перевищенням розумного строку в розумінні ст. ст. 210, 371 ЦПК України.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Громадської організації «Товариство автолюбителів «Волга» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок неналежного виконання договору зберігання, стягуючи з Громадської організації «Товариство автолюбителів «Волга» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок неналежного виконання договору зберігання в розмірі 253 113 (двісті п`ятдесят три тисячі сто тринадцять) гривень 00 коп., розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав належним чином умови договору, не вжив всіх заходів щодо зберігання транспортного засобу номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, власником якого є позивач. Внаслідок зазначеного, позивачу було заподіяно матеріальної шкоди у розмірі суму 506 226 (п`ятсот шість тисяч двісті двадцять шість) грн.. 44 коп. Разом із тим, в силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню збитки в розмірі зазначеному позивачем, а саме в сумі 253 113,00 грн.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в березні 2020 року  ОСОБА_1 вступила до Громадської організації «Товариство автолюбителів «Волга» з метою отримання послуг з паркування автотранспорту з державним номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, у зв`язку з чим їй було видана членська книжка з виказанням номера паркомісця і номера машини, а також перепустка для в`їзду на парковку (а.с. 7-9).
Громадська організація «Товариство автолюбителів «Волга» прийняла на себе обов`язки по наданню послуг з паркування автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, який належить на праві власності позивачу, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а. с. 5).
19 лютого 2023 року об 04 год. 33 хв. (орієнтовно) сталась пожежа, за адресою АДРЕСА_1 . Комісією у складі інспектора ВЗНС по Суворовському району ОМТГ ОРУ ГУ ДСНСН України в Одеській області ст. лейтенантом служби цивільного захисту Цвігун О.М., складено акт про пожежу, яким зафіксовано пошкодження транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску.
Відповідно до висновку експерта ОНДЕКЦ № СЕ-19/116-23/2998-АВ від 11 квітня 2023 року вбачається, що власнику транспортного засобу номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, що належить позивачу, заподіяно матеріальний збиток в результаті його пошкодження при пожежі на суму 506 226 (п`ятсот шість тисяч двісті двадцять шість) грн. 44 коп., - фактична (ринкова) вартість автомобіля (а. с. 23-32).
Згідно висновку № 15/19.02.2023 з дослідження технічної причини виникнення пожежі, яка сталась 19.02.2023 року з автомобілем номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, який знаходився на момент виникнення пожежі, на території автостоянки громадської організації товариства автолюбителів «Волга», за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського 126 є занесення стороннього джерела запалювання невстановленою особою з використанням ініціаторів горіння у вигляді легкозаймистої або горючої рідини.
Колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, обов`язок щодо спростування якої покладається на відповідача. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
У статті 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.
Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (частина перша статті 937 ЦК України).
Згідно зі статтею 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.
У частині першій статті 951 ЦК України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.
Договір зберігання автотранспортних засобів належить до спеціальних видів зберігання та передбачає, що зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на підставі публічного договору. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном) (стаття 977 ЦК України).
Згідно з пунктами 8, 12, 14, 15, 25, 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115 (далі - Правила), на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам. Відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходиться на території автостоянки, за додержання санітарних і пожежних правил, інших вимог несуть працівники автостоянки. Володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком. Володільцеві транспортного засобу, що користується послугами довготермінового зберігання, надається право на стоянку транспортного засобу в одному й тому ж місці. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. Володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки, зокрема, зобов`язаний: ознайомитися з цими Правилами, розписатися про це в журналі обліку транспортних засобів і виконувати всі вимоги Правил; оформити транспортний засіб на зберігання згідно з вимогами Правил, подати при цьому черговому приймальнику перелік предметів, які знаходяться в салоні (кабіні) транспортного засобу, але не входять до комплекту обладнання та приладів, передбачених заводом-виробником (телевізор, магнітофон, холодильник та інше майно). Перелік повинен бути внесений до журналу обліку транспортних засобів довготермінового або тимчасового зберігання і засвідчений підписами володільця та чергового приймальника; пред`явити транспортний засіб на огляд черговому приймальнику і після належного оформлення поставити його на місце зберігання, зафіксувавши від довільного руху; внести плату, одержати відповідну квитанцію (касовий чек) або перепустку. Автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.
У разі коли особа вважає, що їй завдано збитків неналежним виконанням обов`язків за договором зберігання автомобіля, така особа повинна довести обставини як наявності у зберігача як суб`єкта підприємницької діяльності права на здійснення зберігання транспортних засобів на засадах підприємницької діяльності (тобто здійснення такої діяльності на професійній основі), так і укладення між сторонами саме договору зберігання у письмовій формі згідно з вимогами частини першої статті 937 ЦК України, відповідно до якої зберігач зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності, або наявність між сторонами укладення публічного договору зберігання транспортних засобів.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2018 року у справі № 750/2411/17, вказано, що «прийняття відповідачем від позивача на зберігання 28 червня 2016 року автомобіля підтверджується перепусткою для тимчасового зберігання автомобіля терміном дії з 28 червня 2016 року до 29 червня 2016 року та фіскальним чеком ПАТ «Чернігівагроавтосервіс» про оплату послуги зберігання від 28 червня 2016 року на суму 8 грн. 00 коп. Відповідно до частини першої статті 937 ЦК України договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що сторонами при укладенні договору зберігання автомобіля дотримано письмової форми».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 755/16499/16-ц, вказано, що «суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено наявність укладеного саме з відповідачем договору зберігання транспортного засобу, оскільки та обставина, що автомобіль в момент його знищення перебував на паркувальному майданчику за адресою: бульвар Перова, 27-а, місто Київ, не свідчить про наявність договірних правовідносин між сторонами у справі».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 444/3133/19, вказано, що «місцевий суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів факту укладення між ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_2 договору зберігання транспортного засобу, а обставина, що автомобіль у момент його пошкодження перебував на автостоянці, не свідчить про наявність договірних правовідносин між вказаними особами. Такого самого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 534/87/16-ц (провадження № 10091св19)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 643/14079/17 зроблено висновок, що «договір зберігання може укладатися із зберігачем чи професійним зберігачем. При цьому, правовий статус (зберігач чи професійний зберігач) впливає на ті обставини, які виключають відповідальність зберігача (професійного зберігача) за втрату речі. Кваліфікуючою ознакою професійного зберігача є те, що особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності. Тобто така діяльність має здійснюватися особою, яка є підприємцем, систематично. За загальним правилом, за втрату речі, під час строку зберігання, зберігач відповідає, якщо: відбулося порушення обов`язку повернути поклажодавцеві у схоронності річ; поклажодавцеві завдано збитків у вигляді втрати речі; наявний причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) зберігача і негативними наслідками, що виявились результатом таких дій (бездіяльності); вини зберігача у настанні щодо речі негативних наслідків, яка проявилась у будь-якій формі, тобто умислу чи необережності зберігача до невиконання чи неналежного виконання своїх обов`язків. Натомість професійний зберігач має довести, що втрата речі сталася внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. У всіх інших випадках, навіть якщо вини професійного зберігача немає, він зобов`язаний відшкодувати збитки поклажодавцеві. У разі якщо зберігання здійснюється зберігачем після закінчення строку зберігання, то зберігач відповідає лише за наявності його умислу або грубої необережності. Розмір збитків завданих втратою речі зберігачем має доводитися поклажодавцем (кредитором)».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
У справі, що переглядається встановлено, що з березня 2020 року  ОСОБА_1 є членом Громадської організації «Товариство автолюбителів «Волга», що підтверджується її членською книжкою з номером паркомісця і номером машини, а також перепусткою для в`їзду на паркову.
Згідно п.1.1. Статуту громадської організації «Товариство автолюбителів «Волга» в редакції від 2019 року, Громадська організація «Товариство автолюбителів «Волга» (надалі організація) - є добровільним громадським об`єднанням, яке здійснює діяльність організації з метою спільності інтересів в області охорони особистого автотранспорту, гаражів та захисту спільних інтересів своїх членів.
У відповідності до п. 3.1. Організація є юридичною особою у відповідності з чинним законодавством України, яке є непідприємницьким товариством. Основною метою якого не є одержання прибутку.
Відповідно до п. 4.1. Основною метою діяльності Організації є: об`єднання зусиль членів Організації по збереженню та експлуатації свого автотранспорту.
Пунктом 5.1. передбачено, що організація будується на принципах індивідуального членства.
Членами Організації можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які досягли 18 – річного віку та активно сприяють виконанню статутних завдань Організації, та сплачують членські внески (п. 5.2.).
Прийом та вихід з членів Організації здійснюється за рішенням Правління на підставі письмової заяви індивідуального члена (п. 5.3.).
Набуваючи висновок про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив, окрім іншого, з того, що згідно з ЄДРПОУ відповідач є належним чином зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності, який здійснює функції зберігача тривалий період часу на основі відплатних договорів.
Проте, колегія суддів щодо цього висновку зазначає наступне.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року було витребувано з Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» (ЄДРПОУ: 21017766):
- належним чином завірену копію публічного договору (оферти), на підставі якого Громадською організацією «Товариство автолюбителів Волга» надаються послуги ОСОБА_1 з паркування автотранспорту з державним номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску;
- інформацію про правові підстави виникнення права користування (розпорядження) земельною ділянкою, на якій знаходиться стоянка (паркова), за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського, 126;
- належним чином завірену копію договору, укладеного Громадською організацією «Товариство автолюбителів Волга» з органами місцевого самоврядування щодо користування земельною ділянкою, на якій знаходиться стоянка (паркова), за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання вищевказаної ухвали, Громадською організацію «Товариство автолюбителів Волга» було повідомлено, що належним чином завірену копію публічного договору (оферти), на підставі якого Громадською організацією «Товариство автолюбителів Волга» надаються послуги ОСОБА_1 з паркування автотранспорту з державним номерним знаком НОМЕР_1 марки Nissan Rogue, 2016 року випуску надати неможливо, оскільки його не існує. 
Відповідач надає послуги з паркування на підставі статуту та лише членам організації. Порядок набуття і припинення членства у громадському об`єднанні, права та обов`язки членів передбачені розділом 5 Статуту.
Підставою виникнення права користування (розпорядження) земельною ділянкою, на якій знаходиться стоянка (паркова), за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського, 126 є Договір №111/С-КР-2017/03-01 від 30.12.16 року укладений між КП “Одестранспарксервіс” та ГО "Товариство автолюбителів “Волга”.
Також, відповідач надав належним чином завірену копію Договору №111/С-КР-2017/03-01 від 30.12.16 року укладений між КП “Одестранспарксервіс” та ГО "Товариство автолюбителів “Волга”, а також додаткову угоду №1/22 від 30.12.21 року до Договору №111/ С-КР-2017/03-01 від 30.12.16 року.
Згідно наданого договору №111/С-КР-2017/03-01 балансоутримання місць для паркування від 30.12.16 року, Комунальне підприємство «Одестранспарксервіс», зареєстроване та діюче відповідно до вимог чинного законодавства України в особі в.о. директора Томкевича Владислава Юрійовича, який діє на підставі Статуту (далі за текстом - Уповноважена особа) з однієї сторони, та ГРОМАДСЬКА ОРГАНІЗАЦІЯ ТОВАРИСТВО АВТОЛЮБІТЕЛІВ "ВОЛГА, в особі директора Ключника Миколи Володимировича, який діє на підставі Статуту, надалі пойменоване "Оператор" з другої сторони, разом пойменовані як «Сторони», уклали цей договір про наступне:
1. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів», ст. 268-1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, рішення Одеської міської ради від 23.12 2011 року № 1631-VI «Про затвердження Правил благоустрою території м. Одеси (текстової частини) у новій редакції, рішення Одеської міської ради від 22.11.2011 року № 1534-V1, рішення Одеської міської ради від 27.08.2014 року № 5286-VI «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, у новій редакції», рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 року № 1251-VI «Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Олесі», рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1436-VI «Про надання пільг зі сплати збору за місця для паркування транспортних засобів на спеціально відведених автостоянках на 2017 рік», Уповноважена особа надає право Оператору організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціальна відведена автостоянка) загальною площею 1 512,50 м2, що розташовані за адресою м. Одеса: пр-т Добровольського, 126 (1 512,5м2). 
1.2. Оператор здійснює обслуговування (експлуатацію) місць для паркування з метою надання послуг паркування та перерахування збору за місця для паркування транспортних засобів у розмірі та порядку, передбаченому Розділом 3 цього договору «Розмір і порядок розрахунків».
Відповідно до пункту 6.6. Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради №1251-УІ від 20 вересня 2011 року, повноваження суб`єктів правовідносин з паркування транспортних засобів у місті Одесі, Оператори:
- організовують, здійснюють будівництво, обладнують, проводять реконструкцію, ремонт та експлуатують майданчики для платного паркування транспортних засобів на вулицях і площах м. Одеси та спеціально відведених автостоянках;
- сплачують збір за місця для паркування транспортних засобів;
- забезпечують комплектацію майданчиків для платного паркування транспортних засобів технічними засобами;
- обладнують та утримують майданчики для платного паркування та спеціальні автостоянки;
- організовують облаштування місць для паркування необхідними дорожніми знаками та розміткою;
- забезпечують використання майданчиків для платного паркування та спеціально відведених автостоянок відповідно до їх призначення;
- утримують територію та під`їзні шляхи до майданчика для паркування та спеціально відведені автостоянки у належному технічному та санітарному стані;
- повідомляють органи Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України про виявлені порушення цих Правил;
- надають основні послуги з утримання відведених та спеціально обладнаних майданчиків для платного паркування, передбачені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 18.08.2010 року № 287 "Про затвердження Переліку основних послуг з утримання майданчиків для платного паркування";
- здійснюють контроль за своєчасною сплатою користувачами вартості послуг з утримання майданчиків для платного паркування;
- надають роз`яснення користувачам щодо застосування цих Правил паркування транспортних засобів;
- несуть відповідальність за дотримання затвердженої схеми розміщення майданчика для платного паркування, санітарного стану на майданчику для паркування та за прибирання і вивезення снігу;
- не несуть відповідальність за збереження транспортних засобів, розміщених на майданчиках для платного паркування.
Наведене свідчить, що автостоянка за адресою м. Олеса: пр-т Добровольського, 126 Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» утримуються за рахунок членських внесків, які сплачують члени цієї спілки автомобілістів. Плата за зберігання транспортних засобів на таких автостоянках Статутом спілки не передбачена.
Громадська організація «Товариство автолюбителів Волга» не є суб`єктом господарювання, не виконує будь-яких робіт та не надає платних послуг.
Громадська організація «Товариство автолюбителів Волга» в межах свої повноважень наданих Статутом, уклало договір балансоутримання місць для паркування з КП Одестранспарксервіс» від 30.12.16 року та подальші додаткові угоди до цього договору, згідно якого, КП «Одестранспарксервіс», як балансоутримувач комунальної землі, передало для впровадження діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування ГО "Товариство автолюбителів “Волга” як оператору, вищевказану автостоянку.
Зазначене свідчить, що відповідач не є професійним зберігачем та не може нести майнову відповідальність за пошкодження автотранспорту з підстав, передбачених ч. 2 ст. 950 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
Як було вже раніше наведено, прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном), що визначено положеннями ст. 977 ЦК України.
В свою чергу, позивачем достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення саме договору зберігання автомобіля між позивачкою та відповідачем, до суду надано не було, як і не надано визначених законом доказів, які підтверджують прийняття автотранспортного засобу саме на зберігання, зокрема квитанції, або номеру, жетону.
Також, в ході з`ясовування всіх обставин справи шляхом витребування доказів як судом факту, апеляційним судом не встановлено факту укладення письмового публічного договору зберігання автомобіля між ОСОБА_1 до ГО «Товариство автолюбителів «Волга», в розумінні ст. 936 ЦК України.
Виходячи зі встановлених обставин, на підставі належним чином оцінених доказів, колегія суддів приходить висновку про те, що ОСОБА_1 не довела наявність укладеного з відповідачем договору зберігання транспортного засобу, й та обставина, що автомобіль перебував на території автостоянки, не свідчить про наявність договірних правовідносин між сторонами у справі, а відтак відсутні підстави для відшкодування шкоди та задоволення позовних вимог.
Отже, встановивши, що стороною позивача не доведені обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, започне рішення – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» про відшкодування матеріальної шкоди – залишити без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» – задовольнити частково.
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Громадської організації «Товариство автолюбителів Волга» про відшкодування матеріальної шкоди – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 13.07.2026 року.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова