Постанова
Іменем України

29 липня 2026 року
м. Київ 

справа № 495/3492/18
провадження № 61-4981св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
заявники:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
заінтересована особа - орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, 

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником Гафійчуком Сергієм Дмитровичем , на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2025 року в складі судді Прийомової О. Ю., присяжних Малєнкової І. Г., Комарової О. В., та постанову Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року в складі колегії суддів: Кострицького В. В., Назарової М. В., Лозко Ю. П.,

Історія справи
Короткий зміст заяви

У травні 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гафійчук С. Д., заінтересована особа: орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, звернулися до суду із заявою про звільнення від опікунства та призначення нового опікуна.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 визнано недієздатним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2015 року. 

14 червня 2018 року ОСОБА_2 призначено опікуном ОСОБА_4 , однак вона страждає на інсулінозалежний цукровий діабет 2 типу тяжкої форми, а отже, вже сама потребує стороннього догляду та не може здійснювати повноваження опікуна. 

Водночас ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є племінником ОСОБА_4 та може бути його опікуном.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просили:
звільнити ОСОБА_2 від обов`язків опікуна ОСОБА_4 ;
призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікуном ОСОБА_4 . 

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2025 року:
заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково;
звільнено заявницю, ОСОБА_2 , від обов`язків опікуна над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яким вона була призначена ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2018 року у справі № 495/3492/18;
у задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено;
вказано, що до призначення опікуна недієздатному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покладено на орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
ОСОБА_2 стверджує про неможливість виконання нею обов`язків опікуна, що пов`язано з наявністю в неї тяжких захворювань, зокрема цукрового діабету. Відповідно до частини першої статті 75 ЦК України, суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Законодавець у ЦК України, як основному регуляторі приватних відносин, передбачив конструкцію «звільнення особи від повноважень опікуна». Застосування цієї конструкції зумовлює такий наслідок, як припинення повноважень опікуна з моменту його звільнення. Звільнення від повноважень опікуна може відбутися в разі: (а) невиконання особою своїх обов`язків; (б) порушення прав підопічного; (в) поміщення підопічного до закладу освіти, закладу охорони здоров`я або соціального захисту.
вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_2 від повноважень опікуна та призначення ОСОБА_1 , суд звернув увагу на таке. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Під час призначення опікуна важливими є і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 63 ЦК України, опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічними, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів;
як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20, під час призначення опікуна важливими є і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Призначення опікуна недієздатній особі здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту і має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. Таким чином, законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок вирішити питання захисту прав недієздатної особи шляхом призначення їй опікуна. Разом з тим зі змісту норм Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне рішення та висновок щодо доцільності призначення опікуна; при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найефективніше зможе виконувати обов`язки опікуна для особи, визнаної недієздатною;
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними племінником та дядьком, і ОСОБА_1 висловив бажання стати опікуном ОСОБА_4 . ОСОБА_1 , відповідно до документів, наявних у матеріалах справи, не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку, не має протипоказань до здійснення повноважень опікуна, а також зареєстрований за адресою, за якою проживає ОСОБА_4 . З наданого до суду висновку органу опіки та піклування вбачається, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю другої групи з дитинства безстроково, а згідно з інформацією КНП «Білгород-Дністровська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради має діагноз: органічне порушення головного мозку. Враховуючи те, що ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою недієздатного ОСОБА_4 , звернулась із заявою про звільнення її від виконання обов`язків опікуна за станом здоров`я, про що надала відповідні документи, та беручи до уваги, що заявник ОСОБА_1 на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває, а також не має захворювань, які могли б стати перешкодою для здійснення ним обов`язків опікуна, доцільним є звільнити ОСОБА_2 від обов`язків опікуна ОСОБА_4 , призначити ОСОБА_1 опікуном недієздатного рідного дядька ОСОБА_4 , а також призначити ОСОБА_1 опікуном над майном ОСОБА_4 ;
Суд вказав, що з 06 лютого 2021 року ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу за мобілізацією не призивався. Заявником, з урахуванням його віку та факту перебування на військовому обліку, не надано доказів наявності в нього відстрочки або інших обставин, що виключають його можливість бути призваним за мобілізацією. Суд врахував, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю другої групи з дитинства безстроково. Відтак, він потребує постійного щоденного стороннього догляду, який, на переконання суду, на цей час не може забезпечити ОСОБА_1 , перебуваючи на військовому обліку та будучи військовозобов`язаним. З викладених підстав суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування, що міститься в матеріалах справи, оскільки вказані обставини в ньому не досліджувались. З огляду на зазначені обставини, незрозуміло, хто здійснюватиме догляд за недієздатним ОСОБА_4 , якому необхідний постійний сторонній догляд, у випадку призову ОСОБА_1 ;
суд зазначив, що ОСОБА_1 не позбавлений права в подальшому бути призначеним опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , якщо перестануть існувати обставини, які перешкоджають на цей час можливості ним у повному обсязі виконувати обов`язки опікуна. Між тим частиною першою статті 65 ЦК України передбачено, що до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. З огляду на викладене, до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатному ОСОБА_4 , обов`язки зі здійснення опіки над останнім необхідно покласти на орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради;
до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатному ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, відповідно до статті 67 ЦК України, зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року:
апеляційну скаргу адвоката Гафійчука С. Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення.
рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
законодавець в ЦК України, як основному регуляторі приватних відносин, передбачив конструкцію «звільнення особи від повноважень опікуна». Застосування цієї конструкції зумовлює такий наслідок як припинення повноважень опікуна з моменту його звільнення. Звільнення від повноважень опікуна можу відбутися у разі: (а) невиконання нею своїх обов`язків; (б) порушення прав підопічного; (в) поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або соціального захисту. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна;
як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок вирішити питання захисту прав недієздатної особи шляхом призначення їй опікуна. Разом з тим, зі змісту норм ЦК та ЦПК вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне рішення та висновок щодо доцільності призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна;
дійсно, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними дядьком та племінником, ОСОБА_1 висловив бажання стати опікуном ОСОБА_4 . ОСОБА_1 , відповідно до документів, наявних у матеріалах справи не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку, не має протипоказань до здійснення повноважень опікуна, а також зареєстрований за адресою, за якою проживає ОСОБА_4 ;
воєнний стан регулярно продовжується у зв`язку з тим, що агресія проти нашої країни триває. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23, суд звертає увагу, що станом на сьогодні саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном;
з наданого до суду висновку органу опіки та піклування вбачається, що « ОСОБА_4 є особою з інвалідністю другої групи з дитинства безстроково, а згідно з інформацією КНП «Білгород-Дністровська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради має діагноз: органічне порушення головного мозку;
з 06 лютого 2021 року ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу за мобілізацією не призивався. Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За загальним правилом мобілізації підлягають військовозобов`язані чоловіки віком від 25 до 60 років, які визнані придатними до військової служби, не мають права на відстрочку і не є заброньованими. 
заявником, з урахуванням його віку та факту перебування на військовому обліку, не надано доказів наявності в нього відстрочки або інших обставин, що виключають його можливість бути призваним за мобілізацією. ОСОБА_4 є особою з інвалідністю другої групи з дитинства безстроково. Відтак, він потребує постійного щоденного стороннього догляду, який, на переконання суду, на цей час не може забезпечити ОСОБА_1 , перебуваючи на військовому обліку та будучи військовозобов`язаним. З викладених підстав суд критично оцінив висновок органу опіки та піклування, що міститься в матеріалах справи, оскільки вказані обставини в ньому не досліджувались. З огляду на зазначені вище обставини, незрозуміло, хто здійснюватиме догляд за недієздатним ОСОБА_4 , якому необхідний постійний сторонній догляд, у випадку призову ОСОБА_1 . За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи та вимоги законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_4 ;
разом з тим суд зазначив, що ОСОБА_1 не позбавлений права в подальшому бути призначеним опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , якщо перестануть існувати обставини, які перешкоджають на цей час можливості ним у повному обсязі виконувати обов`язки опікуна;
між тим частиною першою статті 65 Цивільного кодексу України передбачено, що до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. З огляду на викладене, до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатному ОСОБА_4 , обов`язки зі здійснення опіки над останнім необхідно покласти на орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради;
встановлено, що до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатному ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, відповідно до статті 67 ЦК України, зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Судова колегія погодилася з проаналізованим судом першої інстанції рішенням. Встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають;
щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги, чи можливо органу опіки та піклування в особі Білгород-Дністровської міської ради забезпечити догляд за недієздатним ОСОБА_4 , чи є в органу опіки та піклування відповідні служби чи фахівці, здатні на таку роботу (у зв`язку з чим заявники вважали, що судом першої інстанції недієздатного ОСОБА_4 викинуто на вулицю та позбавлено можливості отримати належний догляд та опіку), апеляційний суд зазначає, що такі доводи є необґрунтованими з огляду на наступне;
відповідно до статті 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Тобто орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради є спеціально створеним органом у справах недієздатних осіб, на який державою покладено обов`язки щодо забезпечення належного рівня життя таких осіб. До того ж суд першої інстанції вважав такі заходи тимчасовими, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений права в подальшому бути призначеним опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , якщо перестануть існувати обставини, які перешкоджають на цей час можливості ним у повному обсязі виконувати обов`язки опікуна. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з правовими наслідками рішення, фактично спрямовані на зміну його змісту. Підстав для скасування рішення немає. За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів наведених у скарзі.

Аргументи учасників справи

09 квітня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником Гафійчуком С. Д. , на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року, в якій просив:
оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 скасувати;
ухвалити нове рішення, яким у цій частині заявлені вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
судом практично недієздатного ОСОБА_4 викинуто на вулицю, позбавивши його можливості отримати належний догляд та опіку. Висновки судів не відповідають дійсним обставинам справи. Вказана справа має виняткове значення для касатора, оскільки йдеться про захист прав та законних інтересів недієздатної особи, яка є рідним дядьком касатора. При цьому інших осіб, які можуть надавати такий догляд, у дядька немає;
згідно зі статтею 267 СК України повнолітні брати і сестри зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Під час призначення опікуна важливими є і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї, проте визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17;
в умовах воєнного стану під час подання кандидатури чоловічої статі призовного віку необхідно додатково обґрунтувати необхідність його призначення опікуном, щоб уникнути зловживань і забезпечити баланс між правом на опіку та конституційним обов`язком щодо захисту. Станом на сьогодні саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, повинен з`ясувати необхідність такого призначення, уникаючи можливих зловживань у цьому напрямі, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого призначення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23. Отже, судами було невірно застосовано практику Верховного Суду, а саме постанову від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23;
у постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатній особі здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту і має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. Під час внесення подання орган опіки та піклування має врахувати найкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка;
обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18) та від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23).

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі.

27 липня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 19 червня 2026 року зазначено, щонаведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17; від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23; від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22; від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17; від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21. 

Фактичні обставини

ОСОБА_2 призначено опікуном ОСОБА_4 відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2018 року у справі № 495/3492/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74666149). 

Згідно з довідкою № 20 від 12 квітня 2024 року, виданою КНП «Білгород-Дністровський центр первинної медико-санітарної допомоги Білгород-Дністровської міської ради», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має діагноз: цукровий діабет 2 типу, інсулінопотребуючий, тяжкої форми.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , відповідно до довідок № 57, 73 від 16 квітня 2024 року, виданих КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», на обліку в нарколога та психіатра не перебуває.

ОСОБА_1 , згідно з висновком про стан здоров`я від 22 квітня 2024 року, виданим КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», протипоказань для опікунства не має.

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 червня 2024 року № 4145, ОСОБА_1 з 06 лютого 2021 року перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу за мобілізацією не призивався.

Відповідно до висновку опікунської ради виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, доцільним є звільнити ОСОБА_2 від опікунства над ОСОБА_4 , призначити ОСОБА_1 опікуном недієздатного рідного дядька ОСОБА_4 , а також призначити ОСОБА_1 опікуном над майном ОСОБА_4 .

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_2 має діагноз: ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., 3 ст., ризик високий. СН IIА. Цукровий діабет 2 типу з іншими уточненими ускладненнями. ДЕ II ст. Правосторонній коксартроз. Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, больовий синдром. Хронічний пієлонефрит у фазі нестійкої ремісії.

Позиція Верховного Суду 

Малолітня, неповнолітня особа, а також фізична особа, яка визнана недієздатною або цивільна дієздатність якої обмежена, має право на опіку або піклування (стаття 292 ЦК України).

Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених цим Кодексом та іншим законом, можливе лише у випадках, передбачених ними (частина друга статті 274 ЦК України).

Право на опіку є особистим немайновим правом, що забезпечує природне існування фізичної особи. За своєю сутністю право на опіку тісно пов`язане з фізичною особою, остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статті 60 ЦК України).

Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю (частина друга статті 63 ЦК України).

Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою (частина третя статті 63 ЦК України).

Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного (частина четверта статті 63 ЦК України).

Опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування (стаття 64 ЦК України).

Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу (частина третя 244 СК України).

Суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу. Суд розглядає питання про звільнення опікуна або піклувальника в судовому засіданні з повідомленням заінтересованих осіб. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про звільнення опікуна або піклувальника (частина друга статті 300 ЦПК України).

Скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка визнана недієздатною, у разі видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування, такої особи, визнаної недієздатною, або її адвоката (частина четверта статті 300 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24) від 27 листопада 2024 року вказано, що:
«можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
У справі, яка переглядається, апеляційний суд залишив поза увагою те, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Водночас сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою.
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції неналежним чином розглянув заяву ОСОБА_1 щодо призначення його опікуном над недієздатною фізичною особою, не надав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не встановив необхідних для вирішення цієї справи обставин, зокрема, чи відповідає заявник критеріям, які не позбавляють його цього права, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення такої заяви». 

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2026 року в справі № 305/1557/24 (провадження № 61-9539сво25) вказано, що:
«статтею 64 ЦК України визначено випадки, коли фізична особа, не може бути опікуном або піклувальником. За змістом цієї статті, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1)яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Цей перелік обмежувальних обставин є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
За змістом статті 64 ЦК України вбачається, що у ній відсутні положення, які б дозволяли стверджувати, що інші обмеження у призначенні опікуна чи піклувальника можуть бути передбачені законами або іншими нормативно-правовими актами. Конструкція цієї статті не передбачає обмеження у призначенні особи опікуном через перебування останньої на військовій службі, у тому числі у зв`язку із мобілізацією.
Факт перебування на військовій службі за мобілізацією не є законодавчою перешкодою для призначення опікуном. Більше того, законодавство передбачає механізм реалізації права на опіку при вирішенні питання про призначення опікуном мобілізованого військовослужбовця не шляхом обмеження чи заборони призначення такого військовослужбовця опікуном, а навпаки шляхом визначення такої підстави для звільнення із військової служби, у тому числі за мобілізацією. Відповідно, законодавство про військову службу, мобілізацію і мобілізаційну підготовку не тільки не забороняє призначати військовослужбовця опікуном, а встановлює наслідки такого призначення - звільнення особи з військової служби, у тому числі і за мобілізацією.
Так, згідно з пунктом «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять службу за мобілізацією, звільняються зі служби через такі сімейні обставини, як необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною.
Відповідно до абз. 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. 
Наведені положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчать, що під час дії воєнного стану законодавець передбачив виключні та чітко визначені підстави звільнення військовослужбовців, призваних під час мобілізації, у тому числі за сімейними обставинами або з інших поважних причин.
Необхідність здійснення опіки над недієздатною особою визнається законодавством самостійною та поважною сімейною обставиною, яка об`єктивно унеможливлює подальше проходження військової служби.
Підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану є сукупність юридичних фактів, зокрема: особа проходить військову служб за призовом під час мобілізації; військовослужбовець має обов`язок та фактичну необхідність здійснювати опіку над такою особою; відсутні інші особи, які здійснюють опіку або піклування щодо цієї недієздатної особи.
Положення статті 64 Конституції України допускають можливість обмеження окремих прав і свобод в умовах воєнного стану, однак такі обмеження не можуть стосуватися прав, гарантованих, зокрема, статтею 24 Конституції України, а саме рівності конституційних прав і свобод громадян.
Абзац 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» конкретизує, що військовослужбовець не може здійснювати опіку над особою, визнаною судом недієздатною, за умови, що опіку чи піклування щодо такої особи не здійснює/може здійснювати інша особа.
Тобто єдиною законною підставою для обмеження права військовослужбовця бути призначеним опікуном над недієздатною особою є наявність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати таку опіку.
Указана норма права не містить застережень щодо неможливості призначення опікуном особи, яка проходить військову службу, а також не ставить реалізацію цієї підстави у залежність від попереднього припинення військової служби цією особою.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що сам по собі факт проходження військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації не може бути підставою для відмови у призначенні його опікуном над особою, визнаною недієздатною.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2026 року в справі № 305/1557/24 (провадження № 61-9539сво25) вказано, що:
«у таких справах, з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовослужбовця як єдиного кандидата на призначення опікуном недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів, та ураховувати визначені Правилами опіки та піклування критерії, яким має відповідати особа як опікун.
Наведені справи стосуються споріднених підстав звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи.
Верховний Суд у наведених вище справах звернув увагу на необхідність урахування спеціальних норм статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка діє в умовах воєнного стану з метою захисту осіб з інвалідністю та недієздатних, дітей з інвалідністю та інших осіб, що потребують постійного догляду.
З огляду на викладене слід зробити висновок, що законодавство не містить заборони або обмеження щодо призначення опікуном недієздатної особи саме військовослужбовця, який проходить військову службу, у тому числі за призовом під час мобілізації. Абзац п`ятнадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язує можливість реалізації відповідної правової підстави виключно з наявністю або відсутністю інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати опіку над недієздатною особою, і не ставить її у залежність від попереднього звільнення військовослужбовця з військової служби.
Сам по собі факт проходження військової служби не може розглядатися як автоматична та безумовна перешкода для призначення військовослужбовця опікуном. Інше тлумачення призводило б до встановлення непередбаченого законом додаткового обмеження прав особи та суперечило б принципу рівності, закріпленому статтею 24 Конституції України, навіть з урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану (стаття 64 Конституції України).
Установивши, що ОСОБА_5 має тяжкий психічний розлад, який позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним, у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду та нагляду, тобто потребує опіки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про визнання його недієздатним.
Судові рішення в цій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що особа використовувала його на зло; негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Установивши, що у ОСОБА_5 є інші близькі особи, які можуть бути його опікунами, а ОСОБА_6 призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відмову в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_6 опікуном із зазначених підстав. 
Аргументи заявника про те, що у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про призначення опікуна обов`язки опікуна ні на кого не покладено, є безпідставними, оскільки відмова в задоволенні таких вимог не позбавляє орган опіки та піклування обов`язку вирішити питання опіки над недієздатним ОСОБА_5 відповідно до законодавства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2026 року в справі № 305/1557/24 (провадження № 61-9539сво25) вказано, що:
«Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для відступу від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24, від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24, в яких зроблені висновки про те, що особа, яка призвана на військову службу фактично не може здійснювати обов`язки опікуна, оскільки у цих справа встановлена наявність інших осіб, які можуть здійснювати опіку над недієздатною особою.
Сам по собі факт проходження військової служби не може розглядатися як автоматична та безумовна перешкода для призначення військовослужбовця опікуном. Абзац п`ятнадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язує можливість реалізації відповідної правової підстави з наявністю або відсутністю інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати опіку над недієздатною особою.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 02 вересня 2025 року, ОСОБА_5 (особа над якою встановлюється опіка) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У частині першій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої статті 414 ЦПК України, якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвали законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.
Оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили законні та обґрунтовані рішення в оскаржуваній частині, підстав для закриття провадження у справі немає».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2024 року в справі № 163/1256/22 (провадження № 61-4567св24) зазначено, що:
«у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 липня 2020 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_1. При цьому у резолютивній його частині визначено строк дії рішення про визнання ОСОБА_3 недієздатною 2 (два) роки. Вказане рішення Краматорського міського суду Донецької області набрало законної сили 11 серпня 2020 року, отже строк дії цього рішення закінчився 11 серпня 2022 року.
Вишнівська сільська рада як орган опіки і піклування звернулася із заявою про звільнення опікуна ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином, Вишнівська сільська рада як орган опіки та піклування звернулася до суду з заявою про тимчасове звільнення опікуна ОСОБА_1 в день закінчення строку дії рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 липня 2020 року про визнання ОСОБА_3 недієздатною.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення заяви про тимчасове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків опікуна, розглянув заяву органу опіки та піклування по суті у порушення зазначених вище норм ЦПК України, та при цьому не врахував, що строк дії рішення про визнання ОСОБА_3 недієздатною закінчився. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду, також не звернув увагу на закінчення строку дії рішення про визнання ОСОБА_3 недієздатною. Отже, ухвалення судового рішення про звільнення від повноважень опікуна ОСОБА_1 над недієздатною особою ОСОБА_3 на період воєнного стану не має правового значення.
Строк дії судового рішення про визнання особи недієздатною має визначальне значення під час розгляду цієї справи, оскільки таке рішення підтверджує наявність юридичного факту, що має значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, яка визнана недієздатною. Колегія суддів звертає увагу, що ні Правилами, ні нормами ЦК України не визначено порядку дій органу опіки та піклування та/або опікуна в разі закінчення строку дії рішення про визнання особи недієздатною. Водночас відповідно до частини сьомої статті 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. У цьому випадку зацікавлена особа згідно з нормами ЦПК України, які регулюються розгляд судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, має право звернутися до суду з питанням про визнання особи недієздатною та призначення їй нового опікуна або з клопотанням про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною (частини перша, друга, сьома статті 300 ЦПК України).
Суд першої інстанції, встановивши обставини справи та розглянувши по суті заяву Вишнівської сільської ради як органу опіки та піклування про тимчасове звільнення від повноважень опікуна над недієздатною особою на період воєнного стану, наведеного вище не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення вимог вказаної заяви. Апеляційний суд у порушення вимог статей 367, 382 ЦПК України на викладене також уваги не звернув та не врахував вимоги процесуального закону щодо строку дії судового рішення про визнання особи недієздатною та права звернення до суду опікуна, представника органу опіки та піклування з клопотанням про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку дії такого рішення, визначеного частиною шостою статті 300 ЦПК України, та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін». 

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до національного законодавства саме опікун заявниці або орган опіки та піклування мали порушувати перед судом питання поновлення її цивільної дієздатності. Проте заяву опікуна було залишено без розгляду, оскільки опікун не з`явилася у судові засідання. Заявниця не мала процесуального статусу у цьому провадженні та не могла впливати на нього. У подальшому особиста заява заявниці щодо поновлення її цивільної дієздатності також не розглядалася, тому що ЦПК України не надає їй право подавати таку заяву. Водночас кодекс не вказує, що визнання недієздатності підлягає автоматичному судовому перегляду, а тривалість застосування такого заходу до заявниці не було обмежено у часі. Право звертатися до суду щодо перегляду рішення про визнання недієздатності, є одним із найважливіших прав для відповідних осіб, адже у разі ініціювання такої процедури вона буде вирішальною для всіх прав і свобод, на які впливає визнання недієздатності. У цій справі не було доведено, що відповідні державні органи здійснювали ефективний нагляд за ситуацією заявниці, включаючи виконання обов`язків її опікуном, або що вони вживали необхідних заходів для захисту її інтересів (NATALIYA MIKHAYLENKO v. UKRAINE, № 49069/11, § 29, 37, 39, ЄСПЛ, 30 травня 2013 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що у справі «Наталія Михайленко проти України» він встановив, що відсутність можливості у недієздатної заявниці особисто звернутися із заявою про поновлення її дієздатності становила порушення її права на доступ до суду відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. Факти цієї справи є аналогічними. Хоча у 2017 році після подання цієї заяви до Суду до законодавства було внесено зміни, не можна ігнорувати те, що заявниця була визнана недієздатною з 2009 року і, таким чином, відповідно до національного законодавства вона тривалий час була позбавлена безпосереднього доступу до суду для оскарження рішення про визнання її недієздатною. З огляду на тривалість і серйозність обмеження, яке вплинуло на багато аспектів життя заявниці, у тому числі її приватне та сімейне життя, Суд, як і у справі «Наталія Михайленко проти України», доходить висновку, що обмеження права заявниці на доступ до суду не відповідало пункту 1 статті 6 Конвенції (GORBATYUK v. UKRAINE, № 1848/16, § 22, 23, ЄСПЛ, 07 листопада 2019 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року в справі № 199/6241/18 (провадження № 61-179св20) зазначено, що:
«рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року ОСОБА_1 визнано недієздатним. Суди не встановили, що продовжувався судом строк дії рішення про визнання ОСОБА_1 недієздатним за клопотанням опікуна, представника органу опіки та піклування. Тобто, суди не встановили чи здійснювався ефективний нагляд за ситуацією ОСОБА_1, включаючи виконання обов`язків його опікуном, та чи вживалися необхідні заходи для захисту інтересів ОСОБА_1.
Тлумачення статті 300 ЦПК України свідчить, що для ухвалення рішення про відмову в скасуванні рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною необхідно встановити, що особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи».

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років (частина шоста статті 300 ЦПК України).

Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті (частина сьома статті 300 ЦПК України).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже вказувала, що питання встановлення опіки і призначення опікуна, як і питання зміни чи звільнення опікуна, є похідними у справах про визнання особи недієздатною, а їх вирішення у наступному судовому процесі після вирішення питання про недієздатність фізичної особи не свідчить про те, що вони стосуються окремого факту, а є наслідком вирішення питання про недієздатність. Більше того, заява про призначення заявника опікуном в іншому судовому процесі може розглядатися, лише якщо суд вже встановив недієздатність фізичної особи, щодо якої ініціюється питання опіки. Встановлення опіки і призначення опікуна, які ініційовані та розглядаються після вирішення питання про недієздатність фізичної особи, є по суті продовженням незавершеної процедури визнання недієздатною фізичної особи, яка потребує особливого захисту та опіки з боку іншої особи / закладу (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2025 року в справі № 727/5306/24 (провадження № 61-13213сво24)).

Обміркувавши викладене, касаційний суд зауважує, що: 
при запровадженні на рівні процесуального закону (Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) правил про строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною парламент не передбачив певних особливостей щодо рішень, які були ухвалені до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, тобто до 15 грудня 2017 року;
з урахуванням того, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, і питання про встановлення опіки, призначення/зміну чи звільнення опікуна, є наслідком вирішення питання про недієздатність фізичної особи, то у випадку рішень, які були ухвалені до 15 грудня 2017 року, перед вирішенням питання про встановлення опіки, призначення/зміну чи звільнення опікуна потрібно по-перше, з`ясувати, чи недієздатна особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, за допомогою висновку судово-психіатричної експертизи. По-друге, якщо буде встановлено, що особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, то суд на виконання частини шостої статті 300 ЦПК України має встановити строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною. По-третє, тільки після цього відбувається вирішення питання про встановлення опіки, призначення/зміну чи звільнення опікуна.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що:

(1) рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2015 року в справі № 495/6559/14-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/42532803): 
заяву ОСОБА_7 , зацікавлена особа - управління праці та соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради, про визнання фізичної особи ОСОБА_4 недієздатним та встановлення опіки задоволено;
визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатним;
встановлено над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опіку та призначити його опікуном ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

(2) ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2018 року у справі № 495/3492/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74666149)
заяву ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - орган опіки та піклування Білгород-Дністровського міської ради Одеської області, про звільнення від опікунства та призначення нового опікуна задоволено;
звільнено ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , від повноважень опікуна, покладених на неї рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2015 року в справі № 495/6559/14-ц щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
встановлено над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , опіку, призначивши опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

У справі, що переглядається: 
при відмові в задоволенні вимог заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 суди вважали, що заявником з урахуванням його віку та факту перебування на військовому обліку не надано доказів наявності в нього відстрочки або інших обставин, що виключають його можливість бути призваним за мобілізацією. ОСОБА_4 є особою з інвалідністю другої групи з дитинства безстроково. Відтак, він потребує постійного щоденного стороннього догляду, який, на переконання суду, на цей час не може забезпечити ОСОБА_1 , перебуваючи на військовому обліку та будучи військовозобов`язаним;
суди не звернули уваги, що статтею 64 ЦК України визначено випадки, коли фізична особа не може бути опікуном або піклувальником. За змістом цієї статті, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Цей перелік обмежувальних обставин є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. За змістом статті 64 ЦК України вбачається, що у ній відсутні положення, які б дозволяли стверджувати, що інші обмеження у призначенні опікуна чи піклувальника можуть бути передбачені законами або іншими нормативно-правовими актами. Конструкція цієї статті не передбачає обмеження у призначенні особи опікуном через перебування останньої на військовому обліку та статус військовозобов`язаним;
суди не звернули увагу, що при запровадженні на рівні процесуального закону (Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) правил про строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною парламент не передбачив певних особливостей щодо рішень, які були ухвалені до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, тобто до 15 грудня 2017 року; з урахуванням того, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, і питання про встановлення опіки, призначення/зміну чи звільнення опікуна, є наслідком вирішення питання про недієздатність фізичної особи, то у випадку рішень, які були ухвалені до 15 грудня 2017 року, перед вирішенням питання про встановлення опіки, призначення/зміну чи звільнення опікуна потрібно по-перше, з`ясувати, чи недієздатна особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, за допомогою висновку судово-психіатричної експертизи. По-друге, якщо буде встановлено, що особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, то суд на виконання частини шостої статті 300 ЦПК України має встановити строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною. По-третє, тільки після цього відбувається вирішення питання про встановлення опіки, призначення/зміну чи звільнення опікуна.

За таких обставин суди зробили передчасний висновок про відмову в задоволенні заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 .Як наслідок судові рішення в оскарженій частині належить скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку про те, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, судові рішення в оскарженій частині скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Гафійчуком Сергієм Дмитровичем , задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року в частині відмови в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_4 скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2025 року та постанова Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року в скасованих частинах втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко