Справа № 137/99/26 
Провадження №11-кп/801/453/2026 
Категорія: 165 
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1 
Доповідач: ОСОБА_2 

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.02.2026 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024020050000212 від 27.03.2024 року по обвинуваченню 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Мотовилівка Любарського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, ФОП « ОСОБА_7 », освіта середня, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора:  ОСОБА_8 
обвинуваченого:  ОСОБА_7 
ВСТАНОВИВ:

У невстановлений час, але не пізніше 26.03.2024, у ОСОБА_7 фізичної особи-підприємця, основні види діяльності якого згідно з Національним класифікатором «Класифікація видів економічної діяльності» від 01.01.2012 (ДК 009:2010) визначено кодом: 10.11 «Виробництво м`яса»; 46.11 «Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами»; 46.23 «Оптова торгівля живими тваринами»; 46.32 «Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами» та який здійснював свою підприємницьку діяльність на території орендованого ним забійного цеху, розташованого на території колишнього ТОВ «Літинський м`ясокомбінат», загальною площею 782,2 кв.м., що за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт. Літин, вулиця Сосонське шосе, будинок 10-А, виник кримінально -протиправний намір, що передбачав забруднення земель відходами тваринного походження, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил. 
У період часу з 30.12.2022 по 26.03.2024, більш точного часу під час досудового розслідування невстановлено, ОСОБА_7 всупереч спеціальним правилам, визначених ч.1 ст. 167 Земельного Кодексу України, ст. 15, п. «з» ч.1 ст. 17, ст. 33, ст.42 Закону України « Про відходи», ст.16 Закону України « Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 22 Закону України « Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ч.1 ст. 35, ст. 46 Закону України «Про охорону земель», п. 1 ч.1 ст. 12 Закону України «Про побічні продукти тваринного походження, не призначені для споживання людиною» , будучи уповноваженим дотримуватись спеціальних правил щодо запобігання забрудненню земель, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді створення загрози для довкілля, небажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, з метою забезпечення власної підприємницької діяльності та мінімізації витрат на заходи з утилізації відходів виробництва, надав вказівку ОСОБА_9 , який не був обізнаний про протиправну діяльність ОСОБА_7 , на неодноразове та систематичне розміщення побічних продуктів тваринного походження, що призвело до їх накопичення та підсумкового зайняття 1 800 кв. м. території, яка не огороджена та не має твердого покриття, за межами забійного цеху ТОВ «Літинський м`ясокомбінат», а саме на частині земельної ділянки з кадастровим номером: 0522455100:00:002:0225 площею 0,2821 га, власником якої являється Літинська селищна рада Вінницького району Вінницької області, що відповідно до протоколу вимірювань показників складу та властивостей грунтів від 15.04.2024 № 09-2024 призвело до перевищення концентрацій показників грунту порівняно з фоновими пробами, а саме: амоній (обмінний) у перерахунку на азот амонійний та органічних речовин, що екстрагуються петролейним ефіром (тваринні жири). 
Відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи розмір установлено, що внаслідок розміщення та розпаду відходів тваринного походження на території земельної ділянки з кадастровим номером: 0522455100:00:001:0225 площею 0,2821 га. (землі промисловості, транспорту, енергетронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення та вид використання для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості), яка знаходиться на території Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, відбулись негативні зміни хімічного складу грунту, а саме перевищення фонових показників: амонію (обмінний) у перерахунку на азот амонійний N(NH4+) та органічних речовин, які екстрагуються петролейним ефіром (тваринні жири), що призвело до забруднення досліджуваної земельної ділянки на площі 1 800 кв. м. Дане забруднення спричинило небезпеку для довкілля. 
Загальний розмір шкоди, заподіяної внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером: 0522455100:00:001:0225, яка знаходиться на території Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області відходами тваринного походження, становить 531886,50 гривень
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 внаслідок забруднення земель відходами тваринного походження, шкідливими для довкілля спричинив небезпеку для довкілля та заподіяв шкоди навколишньому природному середовищу на загальну суму 531 886,50 гривень. 

Прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6  подав апеляційну скаргу, просив вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.02.2026 стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.239 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. 
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України та призначити покарання у виді позбавлення права займатись діяльністю пов`язаною з виробництвом м`яса на строк 2 (два) роки.
В іншій частині вирок першої інстанції залишити без змін.

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 24.02.2026 року  ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів, що становить 17 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 10.06.2024 № 1823/24-21 в розмірі 12 873,76 гривень.
Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2025 на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , а саме на квартиру, площею 60.76 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 149751321810 скасовано. 

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирок Літинського районного суду Вінницької області щодо ОСОБА_7 в частині покарання є незаконним та підлягає скасуванню через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та явну м`якість пункт 4 частини 1 статті 409, пункт 1 частини 1 статті 413, стаття 414 КПК України.
Санкція частини 1 статті 239 КК України передбачає штраф від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Висновком експертизи від 10.06.2024 № 1823/24-21 встановлено одноосібне завдання ОСОБА_7 майнової шкоди довкіллю на суму 531 886,50 гривень.
Згідно з імперативними вимогами частини 2 статті 53 КК України, якщо санкція статті передбачає штраф понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, його розмір не може бути меншим за розмір завданої майнової шкоди. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України.
Прокурор звертає увагу на те,що призначивши ОСОБА_7 мінімальний штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 17 000 гривень), суд безпідставно не застосував норми частини 2 статті 53 та частини 1 статті 65 КК України та повністю проігнорував суму збитків у 531 886,50 гривень, тому вирок у цій частині є незаконним (частина 2 статті 370 КПК України).
Крім того, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості правопорушення та особу винного. 
Призначене покарання є явно несправедливим через його м`якість, оскільки воно невідповідне масштабу шкоди та не забезпечує мети виправлення засудженого.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив задоволити, обвинуваченого ОСОБА_7 ,який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини, кваліфікацію дій ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст. 239 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
З урахуванням доводів викладених у апеляційній скарзі прокурора щодо наявності підстав для призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , які належним чином обгрунтовані, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для скасування вироку суду в частині призначення покарання обвинуваченому.
Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
 
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. 
Як вбачається з матеріалів провадження, санкція ч. 1 ст. 239 КК України, за якою засуджено ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді штрафу розміром від однієї тисячі до чотирьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. 
Згідно висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 10.06.2024 № 1823/24-21 розмір майнової шкоди заподіяної діями обвинуваченого ОСОБА_7 складає 531 886,50 гривень.
Призначивши ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі лише однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, Літинський районний суд Вінницької області безпідставно не застосував положення ч.2 ст. 53 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 
Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. 
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд апеляційної інстанції у відповідності з положеннями ст.50, ст.65 КК України, керуючись роз”ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує те, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 відноситься згідно ст. 12 КК України до нетяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер правопорушення та той факт, що забруднення земель відбулося безпосередньо в процесі господарської діяльності, пов`язаної з переробкою продукції тваринництва, те, що обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки, сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якушують покарання, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення права займатись діяльністю пов`язаною з виробництвом м`яса на строк два роки, що повністю відповідатиме принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вказане покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 .
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий вирок.
Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, що є підставою для скасування вироку суду відповідно до ст. 409 КПК України та ухвалення нового вироку.
Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 615 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Задоволити апеляційну скаргу прокурора. 
Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.02.2026 стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.239 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. 
Ухвалити новий вирок.
Визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України та призначити покарання у виді позбавлення права займатись діяльністю пов`язаною з виробництвом м`яса на строк два роки.
Початок строку відбування покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
В іншій частині вирок першої інстанції залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:

 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4