Справа №461/270/25 Головуючий у 1 інстанції:Павлюк О. В. 
Провадження №22-ц/811/2300/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А., 
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представниці позивача УКАДЕР Львівської міської ради – Заяць Б.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова в складі судді Павлюк О.В. від 28 травня 2025 року у справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: ЛКП «Княже місто», АТ «Видавництво «Вільна Україна», КП АТ «ДАК ««Укрвидавполіграфія» про звільнення самовільно зайнятого приміщення та приведення до попереднього стану, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду міста Львова від 28 травня 2025 року позов задоволено. 
Зобов`язано ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) звільнити шляхом виселення самовільно зайняті приміщення першого поверху під індексами 15, 16а, загальною площею 13,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) привести самовільно зайняті приміщення першого поверху під індексами 15, 16а, загальною площею 13,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , до попереднього стану згідно із технічною документацією (технічним паспортом) вказаних приміщень шляхом замурування отвору між приміщеннями під інд. 15 («XV») та 16 («XVІ») та шляхом відновлення дверного отвору із приміщень загального користування до приміщення під інд. 15 («XV»).
Стягнуто зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15; ЄДРПОУ 25558625) сплачений судовий збір у розмірі 6056,00 грн.
Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог позивача відмовити повністю.
Зазначає, що 13.05.2025 року представником відповідача, адвокатом Решотою В.В. було подано через «Електронний Суд» клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що «10 квітня 2025 року відповідач звернувся до позивача із заявою про викуп або передачу приміщення в оренду, яке є предметом цього спору. Відповідно до письмової відповіді, наданої позивачем, зазначалось, що дане питання потребує додаткового опрацювання, у зв`язку з чим остаточну відповідь обіцяно надати до 9 червня 2025 року. Тому станом на даний момент відповідач перебуває з позивачем у процесі переговорів щодо укладення мирової угоди з метою вирішення спору, і просив відкласти розгляд справи до моменту отримання відповіді від позивача. Однак, 14.05.2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, тоді закрив підготовче провадження у справі, та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.05.2025 року, про що зазначалось в протоколі судового засідання. Вказує, що судом було проведено судове засідання (судовий розгляд по суті) без участі відповідача чи його представника. Хоча представником відповідача 27.05.2025 року до суду подавалось клопотання про відкладення, у зв`язку із тим, що відповіді від позивача ще не було надано, однак і строк для її надання для позивача ще не настав (до 09.06.2025 року), і сторони наразі перебувають у процесі переговорів щодо можливого врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди. Однак, суд першої інстанції відхилив клопотання про відкладення та проводив розгляд справи без участі відповідача. Цього ж судового засідання, суд ухвалив рішення по справі, яким позовну заяву позивача задоволено повністю. Попри подані представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, в яких вказується на наявність перемовин щодо укладення мирової угоди та очікування відповіді від позивача, суд все одно продовжив розгляд справи, не залишивши можливості для реалізації права на укладення мирової угоди. Крім того, зазначає, що як зазначається у рішенні суду першої інстанції, яке оскаржується, представниця позивача у судовому засіданні проти відкладення розгляду справи з цієї підстави заперечила, пояснила, що врегулювання спору неможливе без звільнення спірного приміщення, у судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у ньому, просила такий задовольнити. Однак, на думку апелянта, ця позиція суперечить офіційній відповіді самого органу – позивача, який не відмовив відповідачу, а, навпаки, надав письмовий лист із необхідністю зачекати до 09.06.2025 року для надання відповіді по заяві. Така невідповідність між офіційною позицією органу та твердженнями його представника викликає сумнів у добросовісності дій останнього. Вважає, що ухвалене судом рішення підлягає скасуванню, оскільки його постановлено з істотним порушенням норм процесуального права та з порушенням права відповідача на справедливий судовий розгляд. Ігнорування поданого клопотання про відкладення розгляду справи, незважаючи на обґрунтовану причину – проведення переговорів щодо укладення мирової угоди, суперечить принципам цивільного законодавства.
В судове засідання окрім представниці позивача УКАДЕР Львівської міської ради – Заяць Б.Р., решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.143 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 18, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 319, 327, 387, 391 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 1, 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», постанову Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №598/175/15-ц, та задовольняючи позов, – виходив з того, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Львова та зареєстрований на підставі рішення Ленінського (Галицького) райвиконкому м. Львова № 222 від 14.04.1987 (реєстраційний номер 8703509). У вказаному будинку знаходяться нежитлові приміщення першого поверху під індексами 15, 16а, загальною площею 13,2 кв.м, що також знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Львова. Технічна характеристика вказаних приміщень наведена у технічному паспорті, копія якого знаходиться у матеріалах справи. Відповідно до Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 29.03.2024 № 484, одним з основних завдань управління є виконання функції органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова. У процесі здійснення своїх повноважень Управлінню комунальної власності стало відомо, що вищевказаний об`єкт комунальної власності незаконно утримується та використовується мешканцем квартири АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_2 . Як вбачається з акту перевірки (обстеження) № 84-нп/24 від 09.04.2024, шляхом обстеження спірного майна, використання вказаних об`єктів здійснюється без будь-яких правових підстав з боку відповідача. Також, під час проведення обстеження виявлено, що приміщення не відповідають технічній документації, зокрема, між приміщеннями під інд. «XV» та «XVII» наявний дверний прохід, через який здійснюється єдиний доступ до приміщення під інд. «XV». Інший дверний прохід до вказаного приміщення, через який здійснювався прохід із приміщень загального користування – замурований. Відповідний стан приміщення підтверджується також фотофіксацією, проведеною Управлінням комунальної власності. Окрім цього, суд зазначив, що як вбачається зі заяви ОСОБА_2 від 10.04.2025, останній зазначав, що спірні приміщення перебувають у його користуванні з 1994 року. Приєднання вказаного майна до своєї власності було здійснено без будь-яких правових підстав та за своєю правовою природою вказані приміщення є самовільно зайнятими. Судом також було встановлено, що 25.03.1994 Фонд комунального майна м. Львова та державне видавництво «Вільна Україна» уклали договір оренди за № 6244, предметом якого є передача у користування майна, зокрема, вищевказаних приміщень, загальною площею 13,2 кв.м, у будинку АДРЕСА_2 під майстерню по ремонту. Управління комунальної власності або Львівська міська рада вказані приміщення ніколи не відчужувала, докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищенаведене, спірні приміщення першого поверху під індексами 15, 16а, загальною площею 13,2 кв.м, на АДРЕСА_2 , не віднесені до житлового фонду, вони не використовуються для мешканців будинку і виступають самостійним об`єктом нерухомого майна. Передачі ж у спільну власність підлягають виключно допоміжні приміщення житлового комплексу, а не нежитлові приміщення, які є окремими об`єктами цивільно-правових відносин. Спірне ж майно було об`єктом цивільно-правових відносин. Відтак, незаконне заволодіння Відповідачем об`єкта комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування та не дозволяє у повній мірі розпоряджатись вказаним об`єктом, вирішувати питання про подальше користування ним тощо. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що спірні приміщення першого поверху під індексами 15, 16а, загальною площею 13,2 кв.м, на АДРЕСА_2 , є нежитловими приміщеннями, оскільки приміщення є ізольованими, були самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (перебувало в оренді у державного видавництва «Вільна Україна» згідно з договором № 6244 від 25.03.1994), не належали до житлового фонду будинку, а тому незаконне володіння відповідачем об`єктом комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування та не дозволяє у повній мірі розпоряджатись вказаним об`єктом, вирішувати питання про подальше користування ним тощо.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.
У січні 2025 року Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: ЛКП «Княже місто», АТ «Видавництво «Вільна Україна», КП АТ «ДАК «Укрвидавполіграфія» (залучені протокольною ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07.04.2025 року) про звільнення самовільно зайнятого приміщення та приведення до попереднього стану, в якому просило:
- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити шляхом виселення самовільно зайнятті нежитлові приміщення першого поверху під індексами 15, 16а, загальною площею 13,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Стягувач - Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради ;
- зобов`язати ОСОБА_2 привести самовільно зайняті нежитлові приміщення першого поверху під індексами 15, 16а, загальною площею 13,2 кв.м., що знаходяться за аресою: АДРЕСА_2 до попереднього стану згідно із технічною документацією (технічним паспортом) даних приміщень, шляхом замурування отвору між приміщеннями під інд. 15 (XV) та 16а (XVI) та шляхом відновлення дверного отвору із приміщень загального користування до приміщення під інд. 15 (XV);
В обгрунтування позову покликалося на те, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 (колишня назва АДРЕСА_1 , знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Львова та зареєстрований у реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення Ленінського (Галицького) райвиконкому м. Львова № 222 від 14.04.1987 (реєстраційний номер:8703509). У вказаному будинку знаходяться нежитлові приміщення першого поверху під індексами 15, 16а, загальною площею 13,2 кв.м, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Вказані нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 13,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 (колишня назва АДРЕСА_1 , перебували в оренді як окремий об?єкт цивільно-правових відносин. 25.03.1994 Фонд комунального майна м. Львова та державне видавництво «Вільна Україна» уклали договір оренди за № 6244, предметом якого є передача у користування майна, зокрема, вищевказаних приміщень, загальною площею 13,2 кв.м, у будинку АДРЕСА_2 під майстерню по ремонту. Управлінням комунальної власності або Львівською міською радою вказані приміщення ніколи не відчужувалися. Відповідно до «Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 29.03.2024 № 484, одним з основних завдань Управління є виконання функції органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова. У процесі здійснення своїх повноважень Управлінню комунальної власності стало відомо, що вищевказаний об`єкт комунальної власності незаконно утримується та використовується мешканцем квартири АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_2 . 09.04.2024 працівники Управління комунальної власності спільно з представником ЛКП «Княже місто» та за участі відповідача - гр. ОСОБА_2 , провели обстеження нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 13,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , у ході якого встановлено, що використання вказаного об`єкта здійснюється без будь-яких правових підстав з боку відповідача. Також, під час проведення обстеження виявлено, що приміщення не відповідають технічній документації, зокрема, між приміщеннями під інд. «XV» та «XVII» наявний дверний прохід, через який здійснюється єдиний доступ до приміщення під інд. «XV». Інший дверний прохід до вказаного приміщення, через який здійснювався прохід із приміщень загального користування - замурований. Управління комунальної власності також провело фотофіксацію, яка теж підтверджує відповідний стан вищевказаних приміщень, загальною площею 13,2 кв.м, відповідно до акту проведення перевірки № 84-нп/24. Отже, ОСОБА_2 користується відповідними приміщеннями без будь-якого речового права, передбаченого чинним законодавством, що є порушенням. Незаконне володіння відповідачем об`єктом комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування та не дозволяє у повній мірі розпоряджатись вказаним об`єктом, вирішувати питання про подальше користування ним тощо. 
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У статті 319 ЦК України врегульовані питання здійснення права власності.
Так, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з нормою ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють органи місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), а нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 4 Закону, власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, – будинок АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Львова та зареєстрований на підставі рішення Ленінського (Галицького) райвиконкому м. Львова № 222 від 14.04.1987 (реєстраційний номер 8703509).
У зазначеному будинку розташовані нежитлові приміщення першого поверху під індексами XV, XVI, загальною площею 13,2 кв.м., технічні характеристики яких відображені у технічному паспорті, що міститься в матеріалах справи. З поверхового плану вбачається, що ці приміщення є ізольованими, мають окремий вхід, доступ до них не здійснюється через приватну власність, а самі приміщення містять несучі конструкції, порушення яких може призвести до аварійної ситуації у будинку.
З матеріалів інвентаризаційної справи на будинок, також, вбачається, що спірні приміщення обліковані як службові, службове та сходова клітка.
Доказами, що містяться в матеріалах справи, також, підтверджено, що зазначені нежитлові приміщення були самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, що відповідачем не спростовано. 
Зокрема, 25.03.1994 року Фонд комунального майна м. Львова та державне видавництво «Вільна Україна» уклали договір оренди №6244, предметом якого були передача у користування майна, зокрема, вищевказаних приміщень, загальною площею 13,2 кв.м, у будинку АДРЕСА_2 під майстерню по ремонту.
Доказів їх відчуження Львівською міською радою чи Управлінням комунальної власності, а також набуття відповідачем права власності або іншого речового чи зобов`язального права на ці приміщення матеріали справи не містять.
Також, відповідно до акту перевірки (обстеження) №84-нп/24 від 09.04.2024 року встановлено, що спірні приміщення фактично використовуються ОСОБА_2 без належних правових підстав. Зазначене підтверджується також фотофіксацією. При цьому фактичний стан приміщень не відповідає технічній документації: між приміщеннями під індексами 15 (XV) та 16 (XVI) наявний дверний отвір, через який здійснюється доступ до приміщення під індексом 15, тоді як передбачений технічною документацією дверний отвір із приміщень загального користування замурований.
Як, також, вбачається із заяви ОСОБА_2 від 10.04.2025 року, відповідач користується ними з 1994 року, однак доказів виникнення у нього на цій підставі права власності, оренди чи іншого законного права на користування майном не надано.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні приміщення під індексами 15, 16а, загальною площею 13,2 кв.м є нежитловими, ізольованими та самостійним об`єктом нерухомого майна, перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Львова та не належать до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку. Відтак вони не підлягають передачі у спільну власність співвласників багатоквартирного будинку, а їх використання іншою особою можливе лише за наявності відповідної правової підстави.
За відсутності доказів набуття відповідачем права власності чи іншого законного права користування спірними приміщеннями їх фактичне зайняття та використання є самовільним. Таке користування перешкоджає територіальній громаді міста Львова як власнику реалізовувати належні їй повноваження щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.
Крім того, самовільна зміна фактичного стану спірних приміщень шляхом облаштування дверного проходу між приміщеннями та замурування передбаченого технічною документацією входу призвела до невідповідності їх фактичного стану технічній документації, що є додатковою підставою для приведення приміщень до попереднього стану.
Отже, встановлені у справі обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_2 користується належним територіальній громаді міста Львова нерухомим майном без відповідної правової підстави, чим порушує право власника на володіння, користування та розпорядження ним.
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 травня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра