ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10 E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
18 серпня 2026 року | Справа № 903/476/26

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу
за позовом: керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирської міської ради Волинської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “МУСТАНГ ТРАНС”
про стягнення 27495,57 грн,

за участю представників-учасників справи:
від позивача: н/з;
від відповідача: н/з;
від прокуратури: Костюк Н.В., прокурор відділу, посвідчення №071760 від 01.03.2023.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.
Відводу складу суду не заявлено.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС,
установив:
18.05.2026 до Господарського суду Волинської області через систему “Електронний суд”(сформована в системі “Електронний суд” 15.05.2026) надійшла позовна заява керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирської міської ради Волинської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “МУСТАНГ ТРАНС” про стягнення 27495,57 грн, з них 20097,01 грн безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, 5763,27 грн інфляційних втрат та 1635,29 грн 3 % річних.
В обґрунтування позовних вимог, позивач доводить, що відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе за рахунок власника земельної ділянки з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 площею 0,5065 га грошові кошти, які мав сплатити за користування нею у період з 01.01.2023 по 05.12.2023.
Ухвалою суду від 25.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.06.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати прокурору, позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано прокурору, позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази – в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу – заперечення на відповідь прокурора, позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання прокурору, позивачу.
Ухвалою суду від 16.06.2026 повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 14.07.2026.
14.07.2026 позивач та відповідач не прибули у судове засідання, хоча належно були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (ухвала суду від 16.06.2026 доставлена до електронних кабінетів позивача та відповідача 18.06.2026 о 18:43).
Прокурор 14.07.2026 у судовому засіданні не заперечила щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 
У судовому засіданні 14.07.2026 судом постановлено на місці продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів до 24.08.2026, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в межах цього строку на 18.08.2026.
Ухвалою суду від 14.07.2026 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 18.08.2026.
18.08.2026 представники позивача та відповідача не прибули у судове засідання, хоча належно були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (ухвала суду від 14.07.2026 доставлена до електронних кабінетів позивача та відповідача 17.07.2026).
18.08.2026 прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідно до ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. 
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд дійшов висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача.
Суд заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,
установив:
на території Володимирської міської територіальної громади розміщена земельна ділянка з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983, площею 0,5065 га, з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. 
Відомості про земельну ділянку внесені до державного земельного кадастру 24.02.2017.
На вказаній земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомості – нежитлове приміщення площею 256,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Ужвій Наталії, 17 та належить на праві власності ТОВ «Мустанг Транс».
Для обслуговування об`єкту нерухомого майна використовується земельна ділянка площею 0,5065 га, кадастровий номер 0710200000:01:002:4983.
Право комунальної власності за Володимирською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 в Державному земельному кадастрі зареєстровано 24.02.2017 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 10.06.2022.
Володимирська окружна прокуратура зазначає, що 08.11.2022 до Господарського суду Волинської області подано позов в інтересах держави в особі Володимирської міської ради до ТОВ «МУСТАНГ ТРАНС» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок несплати орендної плати за користування земельною ділянкою 0710200000:01:002:4983 в сумі 73 906,99 гривень за період з 10.04.2020 по 30.09.2022, який розглянутий, задоволений та виконаний в повному обсязі.
Окружною прокуратурою встановлювлено суму безпідставно збережених коштів ТОВ «МУСТАНГ ТРАНС» за користування вказаною вище земельною ділянкою за період з 01.11.2022 по 05.12.2023, тобто за період з дати пред`явлення окружною прокуратурою позову до дати реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно листа ГУ ДПС у Волинській області від 17.04.2026 №2594/5/03-20 04-05-05 ТОВ «МУСТАНГ ТРАНС» у 2022 році здійснено сплату коштів за земельну ділянку площею 0,5065 га, кадастровий номер 0710200000:01:002:4983.
За період 01.01.2023 по 05.12.2023 ТзОВ «МУСТАНГ ТРАНС» податкової декларації з плати за землю не подавало, земельного податку чи орендної плати за земельну ділянку площею 0,5065 га, кадастровий номер 0710200000:01:002:4983 не сплачувало.
Прокурор зазначає, що відповідач у період часу з 01.01.2023 по 05.12.2023 не був власником або постійним землекористувачем зазначеної земельної ділянки, а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Отже, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.
Отже, звертаючись до суду із позовом, прокурор доводить, що відповідач як власник об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення площею 256,3 кв.м., розташоване на земельній ділянці комунальної власності, за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Ужвій Наталії, 17, за період з 01.01.2023 по 05.12.2023 безпідставно зберіг кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав у розмірі 20 097,01 грн.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Як визначено ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За приписами ст. 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5).
Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.
У справах за вимогами про стягнення плати за користування земельною ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку, тобто відповідно до статті 1212 ЦК України, необхідним є встановлення розміру цієї ділянки.
Тобто, об`єктом може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.
Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно з вимогами ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до статті 193 ЗК України державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
З визначення поняття державної реєстрації земельної ділянки, наданого статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
У відповідності до вимог статті 15 цього Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, як: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Суд встановив, що право комунальної власності за Володимирською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 в Державному земельному кадастрі зареєстровано 24.02.2017 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2022.
Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 за № 1378-IV (з наступними змінами та доповненнями) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.
Крім цього, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Згідно з наявним у матеріалах справи витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 17.11.2023 №НВ-0700683732023 нормативна грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки у 2023 році становила 720 243,00 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Сума безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, заявлена до стягнення з відповідача, обчислена, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із застосуванням коефіцієнта індексації та враховуючи площу земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 288.5.1. п. 288.5 ст. 288 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.
У додатку до рішення Володимирської міської ради від 09.07.2021 №8/15 «Про встановлення ставок орендної плати за користування земельними ділянками», визначено, що річний розмір орендної плати за землю встановлено у 3 відсотках від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код 11.02).
Земельна ділянка з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983, площею 0,5065 га належить до виду - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код 11.02).
Відтак, ставка орендної плати, яка застосовується для розрахунку - 3% від нормативної грошової оцінки.
Прокурором здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів та визначено, що розмір орендної плати за один рік в 2023 році за оренду земельної ділянки з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 становить 21 607,29 гривень (720243,00 гривень нормативна грошова оцінка х 3% ставка орендної плати / 100%).
Розмір орендної плати за використання земельної ділянки за один місяць в 2023 році становить 1 800,60 гривень (21 607,29 гривень орендна плата за рік / 12 місяців).
Розмір орендної плати за використання земельної ділянки за період з січня 2023 року по листопад 2023 року включно (11 місяців) становить 19 806,6 гривень (1 800,60 грн орендна плата за місяць х 11 місяців).
Розмір орендної плати за використання земельної ділянки за період з 01.12.2023 по 05.12.2023 (5 днів грудня 2023 року) становить 290,41 гривень (1800,60 грн орендна плата за місяць / 31 день (кількість днів в грудні 2023 року) х 5 днів).
Відтак, загальна сума коштів, яку ТОВ "МУСТАНГ ТРАНС" безпідставно без достатньої правової підстави зберегло у себе за рахунок власника земельної ділянки з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983, і які мало би заплатити за користування земельною ділянкою за період часу з 01.01.2023 по 05.12.2023 становить 20 097, 01 гривень.
Кваліфікація спірних правовідносин, як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування норм передбачених статтями 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.
За допомогою цих норм, навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.
Так, пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини "Федоренко проти України" від 03.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У даних правовідносинах недоотримані Володимирською міською радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини "виправданого очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права комунальної власності Володимирської міської ради Волинської області.
Як вже зазначалось вище, норми ст. ст. 1212-1214 ЦК України регламентують кондикційне зобов`язання, яке виникає з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Тобто, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майне права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду, викладеною у постанові Великої палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.
Крім того, Велика палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
З огляду на викладене, суд встановив, що відповідач як фактичний користувач земельною ділянкою, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Суд, здійснивши перевірку правильності розрахунку прокурора щодо розміру безпідставно збережених коштів як плати за користування земельною ділянкою, дійшов висновку про його підставність як такого, що обчислений згідно вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 20 097, 01 грн підставні та підлягають до задоволення.
Судом враховано відсутність заперечень відповідача щодо розрахунку орендної плати, відсутність контррозрахунку відповідача.
Позивач просить також стягнути з відповідача 5763,27 грн інфляційних втрат та 1635,29 грн 3 % річних за період з 03.03.2023 по 20.04.2026 включно.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.
З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу статей 612, 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 ЦК України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
Отже, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.
Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, а також у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 у справі № 910/6053/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України, тобто з моменту безпідставного набуття майна або з моменту безпідставного його збереження. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.
Оскільки, ТОВ "МУСТАНГ-ТРАНС" безпідставно зберегло у себе кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983, площею 0,5065 га то зобов`язане також сплатити інфляційні втрати та три проценти річних.
Згідно з розрахунком позивача за період з 03.03.2023 по 20.04.2026 нараховано 5763,27 грн інфляційних втрат та 1635,29 грн 3 % річних
Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.
У відповідності до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 5763,27 грн інфляційних втрат та 1635,29 грн 3 % річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, які підлягають стягненню з відповідача.
За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 27 495,57 грн, з них 20097,01 грн безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, 5763,27 грн інфляційних втрат та 1635,29 грн 3 % річних.
Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, сплачений прокурором судовий збір в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
в и р і ш и в:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МУСТАНГ ТРАНС» (44731, Волинська обл., Володимирський р-н, місто Устилуг, вул. Цюпака О. Героя України, будинок 14, код ЄДРПОУ 37236434) на користь Володимирської міської ради (44700, Волинська обл., Володимирський р-н, місто Володимир, вул. Галицького Данила, будинок 5, код ЄДРПОУ 35387610, розрахунковий рахунок UA908999980314080544000003552, отримувач ГУК у Волинській області/м. Володимир/ЄДРПОУ 38009371, код платежу 24060300 «Інші надходження», перерахування безпідставно збережених коштів) 27495,57 грн (двадцять сім тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 57 коп.), з них 20097,01 грн безпідставно збережених коштів, 5763,27 грн інфляційних втрат та 1635,29 грн 3% річних.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МУСТАНГ ТРАНС» (44731, Волинська обл., Володимирський р-н, місто Устилуг, вул. Цюпака О. Героя України, будинок 14, код ЄДРПОУ 37236434) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, код ЄДРПОУ 02909915) 2662,40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 27.08.2026.

Суддя А. С. Вороняк