Дата документу 12.08.2026
Справа № 334/5863/26
Провадження № 2-а/334/91/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року Дніпровський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.
розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 1 взводу 2 роти 2 батальону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Косяк Віталія Володимировича про скасування постанови про накладення адмінінстративного стягнення по справі про адмінінстративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі
ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м.Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з позовом до Поліцейського 1 взводу 2 роти 2 батальону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Косяк Віталія Володимировича про скасування постанови про накладення адмінінстративного стягнення по справі про адмінінстративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вказавши в позові наступне:
30 травня 2026 року на території торгового центру «Україна» за адресою проспект Соборний, 147, м. Запоріжжя, заїхавши на територію стоянки, позивач здійснив вимушену зупинку, оскільки відчув різке погіршення самопочуття у результаті різкого головного болю та запаморочення, потемніння в очах мабуть у результаті критичного підвищення або зниження артеріального тиску, був вимушений здійснити екстрену та миттєву зупинку в першому доступному вільному місці. При цьому слід зазначити про те, що коли він наближався до зазначеного місця вимушеної зупинки ніякого знаку 45.2.1 та таблички 7.17, які було добре видно та які спрямовували інформацію щодо наявності там місць для стоянки осіб з інвалідністю - не було, так як вони були змонтований із порушенням просторового орієнтування - їх лицьова поверхня була спрямована не в бік мого напрямку руху, а розвернута в інший бік. Зазначений дорожній знак разом із табличкою були розгорнуті в інший бік тобто встановлені боком відносно напрямку руху транспортного засобу та кута/напрямку зору водія. Внаслідок такого очевидного дефекту монтажу, інформаційне поле знаку та таблички було повністю приховане від мене, як учасника дорожнього руху. Отже, особу, яка керує транспортним засобом, було позбавлено будь-якої фізичної та технічної можливості сприйняти графічне зображення знаку, розпізнати його смислове навантаження та дізнатися про наявність спеціальних обмежень чи зобов`язань на даній ділянці дороги. Залишки додаткової дорожньої розмітки 1.35 (піктограми особи з інвалідністю) на покритті проїжджої частини/майданчика стоянки також були сильно затерті і практично відсутні, що унеможливило дублювання інформації.
Після зупинки, пасажир що був з водієм (позивачем по справі) у автомобілі одразу пішов до аптеки за ліками, а позивач, відкривши вікна для свіжого повітря, протерши обличчя водою за допомогою вологих серветок, сфокусував погляд прийшов до тями та одразу почув звернення представника поліції до нього із запитом чи є у позивача посвідчення особи з інвалідністю, не розуміючи в чому справа, позивач повідомив, що саме у нього такого посвідчення не має та перепитав що сталося і навіщо у нього питають за це посвідчення. Поліцейський лише спитав про наявність вищезазначеного посвідчення та одразу повідомив про скоєння позивачем адміністративного правопорушення щодо паркування на місці для осіб з інвалідністю, при цьому жодним чином не встановив інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та не зібрав усі необхідні, об`єктивні та неупереджені докази, наприклад, ні з`ясував чому саме транспортний засіб був зупинений у даному місті, чи є це вимушеною зупинкою спричиненою погіршенням стану водія чи несправністю транспортного засобу чи перевезенням пасажирів з наявним посвідченням та ні провів дослідження чи облаштовано місце для стоянки осіб з інвалідністю належним чином тощо. Після повідомлення про зупинку в забороненому місця, транспортний засіб одразу був перепакований у іншому місці.
Розгляд адміністративної справи відбувся у визначений у повідомлені час. Позивачем були надані письмові пояснення, які були проігноровані та 02 червня 2026 року відносно ОСОБА_2 , поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Косяк Віталієм Володимировичем, було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА .N«7299139 від 02.06.2026, в який зазначено про те, що Позивач, ...здійснив зупинку (або стоянку) ТЗ на місці, що позначено дорожнім знаком 5.42.1 (з доданою до нього табличкою 7.17 Особи з інвалідністю та дор. Розміткою 1.35), на якому дозволено зупинку (стоянку) лише індивідуальних транспортних засобів, якими керують особи з інвалідністю (або особи, які перевозять осіб з інвалідністю), при цьому не мав при собі документів, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів», чим порушив п.8.4.ґ. ПДР - Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків. За вказане правопорушення до Позивача згідно ч.б ст. 122 КУпАП застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. 00 коп. 
Позивач вважає складену постанову такою, що винесена з грубим порушенням законодавства, оскільки відповідач не встановивши повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом шляхом об`єктивного розгляду справи, безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності.
З вищенаведених підстав, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати постанову серії серії ЕНА №7299139 від 02.06.2026 року, винесену поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Косяк Віталієм Володимировичем якою ОСОБА_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.б ст. 122 КУпАП.
Ухвалою суду від 26.06.2026 року було відкрито провадження по даній справі та вирішено розглядати зазначені позовні вимоги в порядку спрощеного позовного провадження, із викликом учасників.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Надав суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. На обґрунтування зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано необхідних, належних та допустимих доказів на спростування обставин, викладених у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Вважає, шо постанова про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА №7299139 від 02.06.2026 відповідає вимогам ст. 252 КУпАП. Постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015№ 1395. Просив суд відмовити у задоволенні позову. 
У відповідності до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, докази, які були використані учасниками судового процесу, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню виходячи із наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно ч.1, 2 ст. 122 КАСУ позов може бути подано в межах зверненння до адміністративного суду, встановленого цим Кодесом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною другою ст. 286 КАСУ передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень ( постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення ( постанови).
Судом встановлено, що 02 червня 2026 року відносно ОСОБА_2 , поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Косяк Віталієм Володимировичем, було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА .N«7299139 від 02.06.2026, в який зазначено про те, що Позивач, ...здійснив зупинку (або стоянку) ТЗ на місці, що позначено дорожнім знаком 5.42.1 (з доданою до нього табличкою 7.17 Особи з інвалідністю та дор. Розміткою 1.35), на якому дозволено зупинку (стоянку) лише індивідуальних транспортних засобів, якими керують особи з інвалідністю (або особи, які перевозять осіб з інвалідністю), при цьому не мав при собі документів, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів», чим порушив п.8.4.ґ. ПДР - Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків. За вказане правопорушення до Позивача згідно ч.б ст. 122 КУпАП застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. 00 коп. 
Відповідно до п. 1.10 ПДР України, вимушена зупинка — це припинення руху ТЗ через технічну несправність або стан учасника дорожнього руху (водія), що створює небезпеку.
Згідно зі ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.
В ході судового розгляду доведено, що позивач відчув раптове потемніння в очах та головний біль, що унеможливлювало подальше безпечне керування ТЗ, тобто, подальший рух загрожував життю людей на території парковки ТЦ. Зупинка на першому ліпшому місці та відправлення пасажира до аптеки за ліками повністю підпадають під ознаки вимушеної зупинки в стані крайньої необхідності. Одразу після покращення стану ТЗ було перепарковано.
Також, суд зауважує, що згідно з вимогами ДСТУ, дорожні знаки повинні бути встановлені таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби, а інформація на них чітко сприймалася з водійського місця.
Судом встановлено, що лицьова поверхня знака 5.42.1 та таблички 7.17 була розгорнута в інший бік (боком до водія). Отже, позивач дійсно об`єктивно не міг сприйняти інформаційне поле знака, при цьому маючи незадовільний стан здоров`я. 
У Постанові Верховного Суду від 24.12.2019 р. у справі № 686/13812/17 зазначено, що «дорожні знаки повинні бути видимими та розташованими таким чином, щоб водій мав змогу їх вчасно помітити й виконати їхні вимоги. Неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності».
У Постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі № 699/1089/16-а суд наголосив, що «обов`язковою умовою притягнення особи до відповідальності є наявність вини, яка встановлюється на підставі належних доказів. Якщо водій через об`єктивні причини (неправильне встановлення знаків) не міг знати про заборону, склад правопорушення відсутній».
При цьому, Інспектор поліції не з`ясував причини зупинки, не дослідив стан здоров`я водія, не перевірив належність облаштування місця паркування, чим фактично порушив вимоги ст. 280 КУпАП. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. 
При цьому, відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували доводи позивача про вимушену зупинку чи підтверджували належну видимість знака.
Як встановлено Постановою Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі № 338/1/17, «візуальне спостереження працівником поліції за вчиненням правопорушення не може бути єдиним доказом без підтвердження іншими належними засобами фіксації».
Стаття 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» зобов`язує суди застосовувати Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» (від 06.12.1988 р.) ЄСПЛ зазначив, що «тягар доведення вини лежить на стороні обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь підсудного (обвинуваченого)».
У справі «Вєренцов проти України» (від 11.04.2013 р.) Суд наголосив, що вимоги закону (в тому числі дорожніх знаків як елементів правового регулювання) мають бути зрозумілими, чіткими та передбачуваними для громадянина. Приховування інформаційного поля знака через дефект монтажу порушує принцип юридичної визначеності.
У справі «Шуваль проти України» ЄСПЛ вказав на необхідність забезпечення принципу «рівності зброї», де особі має бути надано реальну можливість спростувати твердження органу влади, а суд зобов`язаний оцінити ці доводи, а не підходити до них формально.
За твердженням відповідача, посилання водія на погіршення стану здоров`я та невидимість знака є голослівними, не підтвердженими належними медичними документами безпосередньо з місця події (довідкою швидкої допомоги тощо), а отже, спрямовані виключно на уникнення адміністративної відповідальності.
Суд відхиляє доводи відповідача та вважає їх безпідставними з огляду на таке: 
Згідно з приписами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Сам лише факт винесення постанови та візуальне спостереження інспектором не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку долучити до матеріалів справи об`єктивні докази (наприклад, відеозапис з нагрудних відеокамер патрульних, схему місця дислокації знаків тощо). Відповідачем не надано суду жодних належних доказів на спростування доводів Позивача.
Посилання відповідача на необхідність надання медичних довідок про стан здоров`я є необґрунтованими, оскільки поняття вимушеної зупинки (п. 1.10 ПДР) охоплює будь-яке погіршення самопочуття водія, що об`єктивно створювало небезпеку руху (запаморочення, різкий стрибок тиску). Вимога закону не зобов`язує водія в обов`язковому порядку викликати швидку допомогу для підтвердження факту короткочасного погіршення самопочуття, яке минуло після протирання обличчя водою та свіжого повітря. Дії водія в цій ситуації повністю підпадають під стан крайньої необхідності (ст. 18 КУпАП). Крім того, матеріалами справи підтверджено негайне перепакування автомобіля після стабілізації стану.
Також, доводи відповідача про ігнорування дефекту просторового орієнтування знака (розвернення лицьової поверхні боком до напрямку руху) спростовуються презумпцією невинуватості. Як зазначається у практиці Верховного Суду (зокрема, у постановах у справах № 686/13812/17 та № 699/1089/16-а), особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо організація дорожнього руху або стан інфраструктури унеможливлювали своєчасне сприйняття знаків водієм. Будь-які неясності чи дефекти встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху повинні тлумачитися на користь водія.
Отже, доводи відповідача повністю спростовані зібраними по даній справі доказами, а провина позивача у вчиненні правопорушення за ч. 6 ст. 122 КУпАП не доведена. 
Зважаючи на викладене, суд не вбачає в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а звідси оскаржувана постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).  
На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 184, 222, 247, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 72 - 79, 94, 241-246, 250, 268, 269,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Поліцейського 1 взводу 2 роти 2 батальону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Косяк Віталія Володимировича про скасування постанови про накладення адмінінстративного стягнення по справі про адмінінстративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати постанову серії серії ЕНА №7299139 від 02.06.2026 року, винесену поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Косяк Віталієм Володимировичем якою мене,  ОСОБА_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 122 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП.
Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Козлова Н. Ю.