Суддя Бугера О. В. 

Справа № 644/1224/26 
Провадження № 2/644/2455/26 
20.07.2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Бугери О.В.,
За участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:
Позивач, через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором про надання кредиту № 4363297 від 03.01.2021 р. в розмірі 17295,38 грн., судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що 03.01.2021 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та ОСОБА_1 за допомогою веб сайту https://alexcredit.ua який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», було укладено Договір про надання кредиту № 4363297, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачки № PS4363297. Відповідно до умов п.1.3. Договору позики ТОВ «Алекскредит» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 2550,00 гривень перерахувавши кошти на картковий рахунок котрий надано ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 , номер операції: НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» про прийняття до виконання платіжної інструкції відповідно до умов договору № 41346335 про переказ коштів від 18.10.2017 р., платіж був виконаний 03.01.2021 р. Відповідно п. 1.5. Договору позики, Позичальник сплачує Кредитодавцю суму кредиту та Проценти за користування кредитом, Неустойку (пеню, штраф) (п. 2.26. Правил), яка може нараховуватися у випадку Позичальником умов цього Договору, а також комісії банків емітентів платіжних карт, які використовує Позичальник. ОСОБА_1 порушила умови Договору позики та не виконувала покладені на неї зобов`язання належним чином у зв`язку з чим станом на 30.08.2025 р. сума заборгованості відповідача за Договором про надання кредиту № 4363297 від 03.01.2021 р. становить 17295,38 грн., з яких: 2550,00 грн. - сума кредиту; 14745,38 грн. -нараховані проценти за користування кредитом. За період дії договору позичальником сплачено за договором 0 грн. в рахунок погашення відсотків по договору про надання кредиту № 4363297 від 03.01.2021 року, що відповідно відображено у розрахунку заборгованості, котрий надається суду та стороні відповідачу. Будь-які інші платежі зі сторони відповідача були відсутні.
Ухвалою суду від 06.04.2026 відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
11.05.2026 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову ТОВ «Алекскредит» відмовити повністю. Застосувати строк позовної давності. Крім того, не погоджується із розрахунком заборгованості, оскільки позивачем не надано належного обґрунтування нарахованих процентів, штрафів та інших платежів
12.05.2026 року представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, в якому зазначав стосовно безпідставних вимог відповідача до строків позовної давності. Договір був укладено з 03.01.2021 року по 27.07.2021 року (включно). Відповідно до 27.07.2021 року відповідач повинен був виконати всі умови Договору та повернути отримані кошти. Нажаль цього відповідач не зробив. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначити, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Але відповідач не обізнана з нормами чинного законодавства та просить застосувати наслідки позовної давності. В даному випадку він помиляється. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в редакції, яка діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин та до ухвалення рішення судом, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України починаючи з 04.09.2025 року було виключено з вказаного розділу на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025 "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Отже, з дня прострочення боржником виконання свого грошового зобов`язання, тобто з 27.07.2024 року перебіг позовної давності було зупинено згідно із пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України включно по 03.09.2025 року. Викладене дає підстави для висновків, що перебіг строків позовної давності для позивача у межах яких він міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права розпочався 27.07.2024 року та на день фактичного звернення з позовом до суду 10.02.2026 року не сплинув, оскільки був зупинений на підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України починаючи з 24.02.2022 року по 03.09.2025 року включно. Що стосується безпідставного твердження відповідача стосовно розрахунку заборгованості зазначав, що згідно з позицією Верховного Суду, котра закріплена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі № 754/17518/15-ц, № 61-17132св18 у статті 629 Цивільного кодексу України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/18. В разі уважного вивчення детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договору, чітко бачимо час та дату виконання своїх зобов`язань по Договору. Суть укладеного Договору між сторонами чітко визначена, що за Договором Кредитодавець надає Позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом – Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити Проценти за користування кредитом (п. 2.34. Правил) та інші платежі у відповідності до умов Договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні. Цього нажаль відповідач не зробив. Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України визначені загальні засади цивільного законодавства серед яких: свободу договору, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договором чітко видно щоденна заборгованість відповідача. Позивач наполягає в обґрунтованості та правильності наданого щоденного розрахунку до суду. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості або наданого власного розрахунку контррозрахунку з сторони відповідача. Наданий приклад чогось з сторони відповідача не є контрозрахунком. В ньому відсутні будь які дані по основної суми заборгованості, визначений сторонами проценту ставку за фактичне користування кредитом, визначений строк кредиту та інші дані які маються у позивача. Тому будь якого розрахунку сторона відповідача не надала, ми на цьому наголошуємо. Саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача (позиція Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21).
14.05.2026 року відповідачкою подано заперечення на відповідь на відзив у якому зазначала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути визнаний належним доказом, оскільки він складений самою стороною позивача в односторонньому порядку та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, банківськими виписками, деталізованим рухом коштів та належними доказами правомірності усіх нарахувань. Крім того, у документах позивача містяться суперечності щодо дат виникнення прострочення та періоду нарахування заборгованості, що ставить під сумнів достовірність поданого розрахунку. Так, позивач одночасно посилається на закінчення строку дії договору у 2021 році та зазначає інші дати виникнення прострочення, що свідчить про непослідовність викладеної позиції та ставить під сумнів правильність і достовірність наданого розрахунку заборгованості. Посилання позивача на положення щодо зупинення перебігу позовної давності під час воєнного стану не спростовує обов`язку позивача належним чином довести правомірність та обґрунтованість усіх заявлених вимог, а також достовірність розрахунку заборгованості. При цьому викладені позивачем обставини та дати є непослідовними та містять суперечності. Також звертала увагу суду, що позивачем заявлено до стягнення значну суму коштів, яка є надмірною та неспівмірною її матеріальному становищу. На даний час вона перебуваю у скрутному фінансовому становищі, не має стабільного достатнього доходу та об`єктивно не має можливості нести такий фінансовий тягар. Вважає, що при вирішенні справи суд повинен врахувати принципи справедливості, добросовісності та розумності, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України, а також необхідність дотримання балансу інтересів сторін. Позивачем не доведено належним чином: - правомірність усіх нарахувань; - обґрунтованість заявленої до стягнення суми; - належність та допустимість усіх поданих доказів. Враховуючи викладене, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
19.05.2026 представником позивача ОСОБА_2 подано заперечення на заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначав стосовно безпідставних вимог відповідача до строків позовної давності з підстав викладених в відповіді на відзив. 
Щодо посилань відповідачки на скрутне становище, зазначав, що доводи відповідача щодо тяжкого матеріального становища не спростовують факту наявності невиконаного грошового зобов`язання та не є підставою для звільнення від виконання умов договору. Крім того, відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про існування виключних умов, що об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язання за Договором про надання кредиту № 4363297 від 03.01.2021 р. Наведені твердження мають загальний характер, не підтвердженні документально та фактично зводяться до намагання уникнути належного виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі укладеного договору між сторонами.
Щодо розрахунку заборгованості зазначав, наданий позивачем розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості для встановлення розміру заявлених до стягнення сум, зокрема інформацію про розмір кредиту, строк кредитування, порядок нарахування процентів, періоди нарахування, здійсненні платежі та залишок заборгованості. Розрахунок є похідним документом від умов кредитного договору та відображає порядок виконання і невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань. Більше того відповідач не спростував жодної конкретної складової заявленої до стягнення заборгованості, що свідчить про декларативний характер його заперечень. Вказував, що в матеріалах справи зі сторони Відповідача відсутній розрахунок заборгованості або наданий власний контр розрахунок заборгованості. Саме на сторону Відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Додатково зазначав, що відповідач своїми тезами не заперечує факт укладання договору та отримання кредитних коштів, а тому зобов`язаний виконати усі взяті на себе договірні зобов`язання належним чином.
04.06.2026 року відповідачкою ОСОБА_1 подано заяву в якій зазначила, що 10.05.2026 року вона подала відзив на позовну, 12.05.2026 року позивач подав до суду відповідь на відзив, 13.05.2026 року вона подала до суду заперечення (на відповідь на відзив), 18.05.2026 року позивач подав до суду заперечення на заперечення (на відповідь на відзив). У зв`язку з неповним розумінням обставин справи, я звернулась до системи безоплатної правничої допомоги. Наказом Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 27.05.2026 № Н-БВПД/010/03.6-5/619 мені надано безоплатну вторинну правничу допомогу по даній справі.
Вказувала, що не погоджується із заявленим позивачем розміром відсотків за користування кредитними коштами. Позивач просить стягнути з відповідача проценти у розмірі, що перевищує розмір неповернутого кредиту у 5,78 разів, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Кредитодавець не повідомив її про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливоеті стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Також зазначала, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1%.
В судове засідання представник позивача Попов Є.В. не з`явився, в позовні заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судові засідання не з`явилась, подала суду заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності.
Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13.09.2020 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та  ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту № 4363297, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача № PS4363297, за допомогою веб сайту https://alexcredit.ua який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит».
Умовами договору сторонами погоджено:
1.2. За Договором Кредитодавець надає Позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити Проценти за користування кредитом (п. 2.34. Правил) та інші платежі у відповідності до умов Договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України гривні.
1.3. Сума кредиту складає 2550,00 гривень.
1.4. Кредит надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3. цього Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника.
1.7. Нарахування Процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку:
1.7.1. У випадку використання Кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, Позичальник сплачує фіксовану суму Процентів за користування кредитом, яка складає 7,65% від визначеної в п. 1.3. цього Договору суми кредиту.
1.7.2. Ставки нарахування Процентів за користування кредитом за Загальними умовами кредитування (п. 2.15. Правил) при укладенні Договору: - в Базовий період протягом 25 календарних днів з 03.01.2021 року до 28.01.2021 року (включно) у розмірі 1,53 % за один день користування Кредитом (Акційна процентна ставка (п. 2.1. Правил)); - в Спеціальний період (п. 2.41. Правил) протягом 180 календарних днів з 29.01.2021 року до 27.07.2021 року (включно) у розмірі 3% за один день користування Кредитом (Спеціальна процентна ставка (п. 2.35. Правил)). Орієнтовна загальна вартість Кредиту при використанні Загальних умов кредитування складає 3 530,78 грн..
1.7.3. У випадку подовження Позичальником Базового періоду, Строку дії Договору та зміни Кінцевої дати виконання Договору (п. 2.22. Правил), Проценти за користування кредитом нараховуються протягом подовженого Базового періоду у розмірі 1,53% за один день користування Кредитом (Базова процентна ставка (п. 2.3. Правил)).
1.7.4. Проценти за користування кредитом, відповідно до п. 1.7.2. та 1.7.3. Договору нараховуються Кредитодавцем протягом усього Строку дії Договору (з Дати укладення Договору (п. 2.9. Правил) до Кінцевої дати виконання Договору (включно)) на Основну суму кредиту за кожний день користування Кредитом за фіксованою процентною ставкою відповідно для кожного періоду, для якого вона встановлювалася. Нарахування Процентів за користування кредитом є правом Кредитодавця, а не його обов`язком. Кредитодавець, без погодження з Позичальником, може на свій розсуд зменшити нарахування встановлених Договором Процентів за користування кредитом.
ТОВ «Алекскредит» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальниці грошові кошти в розмірі 2550,00 грн., перерахувавши кошти на картковий рахунок котрий надано ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 , номер операції: НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» про прийняття до виконання платіжної інструкції відповідно до умов договору № 41346335 про переказ коштів від 18.10.2017 р., платіж був виконаний 03.01.2021 р.
Відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого станом на 30.06.2025 р. сума заборгованості відповідачки за Договором про надання кредиту № 4363297 від 03.01.2021 р. становить 17295,38 грн., з яких: 2550,00 грн. - сума кредиту; 14745,38 грн. - нараховані проценти за користування кредитом, з період дії договору позичальницею сплачено за договором 0 грн., що відповідно відображено у розрахунку заборгованості надано суду позивачем.
Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачкою не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги.
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України.
Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Щодо заяви відповідачки про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідача. Згідно із законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У п.12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.
Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.
В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.04.2023р.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Отже, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року.
Щодо посилань відповідачки на Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» який встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
На момент укладення кредитного договору (03.01.2021 року) вказана норма статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % не діяла, оскільки закон набрав чинності 24.12.2023 року. Тому посилання відповідачки на вказану норму закону є безпідставним.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка свої зобов`язання за зазначеним вище договором у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 2550,00 грн. та заборгованість зі сплати відсотків в сумі 14745,38 грн.
За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У свою чергу, відповідачка не надала свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, відтак, відповідачкою не спростований факт наявності та розміру заборгованості.
Отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором №4363297 від 03.01.2021, яка підлягає стягненню з відповідачки, становить 17295,38 грн.
Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в сумі 2662,40 грн.
На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 549-552, 639,1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 80, 81, 133, 137, 141, 263, 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» за Договором про надання кредиту № 4363297 від 03.01.2021 року, що складається з суми кредиту 2550,00 грн, нарахованих процентів за користування кредитом 14745,38 грн, а всього в розмірі 17295 (сімнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень 39 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Повний текст рішення складений та проголошений 20.07.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Головуючий: суддя         О.В. Бугера