П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року  місто Київ 
справа № 381/5086/25 
провадження № 22-ц/824/5270/2026 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Самухи В.О., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду, як новий кредитор, та просив стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 108029,98 гривень, як заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1550269 від 05.06.2024, яка складається з: 25 999,98 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 69 030 гривень - заборгованість по відсоткам, 13 000 гривень- заборгованість за пенею.
Згідно умов договору № 1550269 в борг на строковій основі відповідачці, як позичальниці, передані грошові кошти у сумі 26 000 гривень, строк кредитування 360 днів, нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою 1,5 % в день.
Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1550269 від 05.06.2024 підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.
В подальшому, внаслідок укладення договору факторингу, право вимоги за зазначеним вище договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» перейшло до позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2025 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06. 2024 у сумі 73 189,98 гривень, що складається з 25 999,98 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 47 190 гривень - заборгованість за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» 1 623 гривні, компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вважає, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору між нею та ТОВ «Селфі кредит», факт перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 первинними бухгалтерськими документами, реєстр боржників не містить інформації про відповідача.
В судове засідання не з`явилися учасники справи, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції суду до електронних кабінетів сторін (а.с.168-169).
Зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.
Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальницею, було укладено договір № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024.
Договір з додатками підписаний відповідачкою, як позичальницею з використанням електронного підпису. Відомості про індивідуальний ідентифікатор, який використаний для підписання договору позичальницю, зазначений на останній сторінці договору.
Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.5.1 договору, сума кредиту складає 26 000 гривень, строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка 1,5 % в день, знижена процентна ставка 1,35 % в день. Знижена процентна ставка застосовується за певних умов - якщо позичальник, як учасник програми лояльності, сплатить до 05.07.2024 або протягом 3 календарних днів, що слідують за цією датою, кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів.
Пунктами 6.4.1, 6.4.2 договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків повернення кредиту і слати процентів.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 26 000 гривень.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано довідку товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» від 30.01.2025.
До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості за договором № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024, згідно з яким, станом на 29.01.2025 заборгованість за договором становить 108 029,98 гривень, з них - 25 999,98 гривень сума тіла кредиту, 69 030 гривень - нараховані відсотки, 13 000 - нарахована пеня.
В подальшому був укладений договір факторингу № 01.02-03/25 від 29.01.2025, згідно з якими право вимоги за договором № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024 перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доками позовні вимоги в цій частині, однак вимога щодо стягнення заборгованості по штрафним санкціям суперечить положенням пункту 18 Розділу «Прикінцеві та похідні положення» ЦК України.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з урахуванням наступного.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до частини другої ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частини перша та друга статті 95 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постановах Верховного Суду від 2 листопада 2021 року № 905/306/17, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора
Так, судом установлено, що 29 січня 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-03/25, згідно з якими право вимоги за договором № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 5 червня 2024 року перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС»(а.с. 53).
Згідно умов договору факторингу, визначено що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. 
На підтвердження укладення договору факторингу в матеріалах справи є копія договору з додатками 1,2,3,4,5 (форма реєстру прав вимоги, акт приймання передачі документації, акт повернення прав вимог, лист про відступлення права вимоги, акт приймання - передачі реєстру боржників), докази на підтвердження оплати за договором (копія платіжної інструкції), перша та остання сторінки реєстру боржників до договору факторингу від 29 січня 2025 року та витяг з реєстру боржників засвідчений підписом ТОВ «СВЕА ФІНАНС» ( а.с. 67-77).
Згідно змісту витягу з реєстру боржників зазначена інформацію щодо ОСОБА_1 (ПІБ, паспортні дані, інформація щодо заборгованості за кредитним договором 1550269). Такий витяг засвідчений одноособово позивачем ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Також позивачем надано першу та останню сторінки реєстру боржників до договору факторингу від 29 січня 2025 року, що засвідчені належним чином сторонами договору факторингу, тобто первісним кредитором ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Проте, суд позбавлений можливості установити, що право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 5 червня 2024 року перейшло до позивача згідно наданого суду реєстру, оскільки по - перше копія реєстру є нечіткою, читабельність його змісту є майже неможливою, відповідно і встановити той факт, що наданий позивачем витяг з реєстру боржників стосується саме договору факторингу № 01.02-03/25 є неможливим.
Якщо копія надана в поганій якості (нечитабельний текст, відсутні частини сторінок, розмиті печатки/підписи), суд не може вважати такий доказ достовірним та обґрунтовано покласти його в основу рішення.
З урахуванням зазначеного, суд вважає витяг з реєстру прав вимоги (а.с. 77) та копії реєстру прав вимоги є неналежним доказом для підтвердження права вимоги позивача в цій справі.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, до якого відносяться обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч 3 ст. 13 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції та наявності обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю позивачем права вимоги до останньої за кредитним договором.
Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» відмовити у задоволенні позовних вимог.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4542 гривні.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус