Номер провадження 2/754/2693/26
Справа №754/19131/21
РІШЕННЯ 
Іменем України

26 червня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді    Зотько Т.А.
за участю секретаря судових засідань Юхименко А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення до житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до  ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення до житлового приміщення та зобов`язання відповідачку припинити неправомірні дії, надати їй ключі від вказаної квартири та не чинити перешкод у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка перебуває у її власності, посилаючись на той факт, що вона є власницею спірної квартири, разом з тим, в квартирі проживає мати колишнього власника, чим створює позивачці перешкоди у користуванні своєю власністю, а відтак вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 року справу передано головуючій - судді Зотько Т.А..
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2021 позов було залишено без руху, визначено строк для усунення його недоліків.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.02.2022 вказану позовну заяву було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.
Відзиву на позов стороною відповідачки подано не було.
У підготовчому засіданні представником відповідачки підтримано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Деснянським районним судом м. Києва та набранням законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-особа Приватний нотаріус КМНО Кравченко Ірина Сергіївна про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 фіктивним та у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_3 , 3-особи: Приватний нотаріус КМНО Кравченко Ірина Сергіївна, ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним, оскільки прийняті судом рішення у даних цивільних справах безпосередньо вплинуть на прийняття судом рішення у даній справі. 
Ухвалою суду від 04.08.2022 року було зупинено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення до житлового приміщення до розгляду Деснянським районним судом м. Києва та набранням законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-особа Приватний нотаріус КМНО Кравченко Ірина Сергіївна про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 фіктивним та у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_3 , 3-особи: Приватний нотаріус КМНО Кравченко Ірина Сергіївна, ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним.
Ухвалою судді від 23.05.2025 року було поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення до житлового приміщення та призначено підготовче засідання. 
02.07.2025 року відповідачкою подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судових рішень у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» (правонаступник Акціонерного товариства «АЛЬФА БАНК», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Ірина Сергіївна, Приватний нотаріус Київський міський нотаріальний округ Гайдук Юлія Олександрівна про усунення перешкод у здійсненні права власності.
Ухвалою судді від 07.10.2025 року було поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення до житлового приміщення та призначено підготовче засідання. 
Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 29.01.2026 закрито підготовче провадження у справі, суд перейшов до розгляду справи по суті.
Представник позивачки - адвокат Шмат Р.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надаючи пояснення посилався на обставини, викладені у поданому позові
Представник відповідачки - адвокат Вареник А.М. у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, надаючи пояснення посилався на той факт, що позивачкою не доведено сам факт чинення їй відповідачкою перешкод у здійсненні права власності, а відтак відсутні підстави для задоволення вказаних вимог.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін у справі, всебічно дослідивши та проаналізувавши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 3 ЦПК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.ч.1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 ст. 12 ЦПК України). 
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1 , належить на праві власності майно, що складається з: двокімнатної квартири загальною площею 55,86 (п`ятдесят п`ять цілих і вісімдесят шість сотих) кв.м., житловою площею 30,00 (тридцять цілих) кв.м., вартість майна "(стартова ціна предмета іпотеки) 594 084 (п`ятсот дев`яносто чотири тисячі вісімдесят чотири) грн. 00 копійок, - що розташована за адресою: АДРЕСА_3 право власності зареєстроване комунальним підприємством Київської1 міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», яке придбане ОСОБА_1 за 712 900 (сімсот дванадцять тисяч дев`ятсот) гривень 81 копійка, що раніше належало ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Кравченко Іриною Сергіївною, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06.02.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 566, що підтверджується копією свідоцтва від 15.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю.О., відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 41 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, "затвердженого Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва - Яцишиним Андрієм Миколайовичем «31» травня 2019 року (а.с.3).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2019 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за позивачкою у справі - ОСОБА_1 ..
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до вимог ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові, згідно зі ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з Постанови Верховного Суду від 19.05.2021, касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено. Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 07.07.2020 та Постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, згідно з яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено.
При цьому, судами при розгляді вищевказаної справи №754/18019/19 були встановлені наступні обставини: ОСОБА_2 з 23 квітня 1992 року до теперішнього часу (19.05.2021) зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . 
06 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_3 . 
Того ж дня між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 013/062-к, згідно з яким ПАТ «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти У розмірі 110 500,00 дол. США, зі сплатою 11,75 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 06 лютого 2030 року.
Також 06 лютого 2008 року, з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2017 року в справі № 761/41842/16-ц позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2008 року № 013/062-к у розмірі 284 488,56 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 червня 2016 року складає 7 085 085,74 грн. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення набрало законної сили. 
З протоколу проведення прилюдних торгів від 10 травня 2019 року № 404859 Державного підприємства «Сетам» вбачається, що 10 травня 2019 року відбулись електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває під іпотекою, з ціною продажу 712 900,81 грн. Переможцем цих торгів стала ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва від 15 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю. 0„ ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстроване Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», яка раніше належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. С. за реєстровим № 566. . 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 грудня 2019 року ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_4 .
За встановлених обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 набула право користування спірним майном як член сім`ї попереднього власника і з цих підстав залишається зареєстрованою у спірній квартирі, з урахуванням того, що квартира придбана при реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів і продавець повинен був зазначити про обтяження квартири у вигляді реєстрації у ній відповідача, а покупець мав би знати усі ризики придбання такої квартири, що також відповідає висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц, який зводиться до того, що сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається, судами першої та апеляційної інстанцій не було застосовано вимоги Закону України «Про іпотеку» та ЖК Української РСР, оскільки не було взято до уваги, що статтею 109 ЖК Української РСР установлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідноположень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у липні 2021 року зверталась з заявою до Деснянського УП ГУНП у м.Києві на яку було надано відповідь, що ситуація, яка склалась між нею та ОСОБА_4 відноситься до категорії цивільно-правових відносин та вирішується в судовому порядку.
Позивачкою при зверненні до суду з даним позовом, було заявлено клопотання про допит в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 .. Судом неодноразово здійснювався виклик вказаної особи, однак свідок для надання показань до суду не прибув.
Таким чином, незважаючи на те, що позивачка є власницею спірної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, однак належних та допустимих доказів на підтвердження чинення відповідачкою перешкод у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим приміщенням не надала, відтак суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивачки щодо порушення її прав відповідачкою та чинення їй перешкод у користуванні спірним майном.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41, 129 Конституції України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-84, 89, 95, 133, 137, 141, 259, 260, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення до житлового приміщення - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дані позивача:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .
Дані відповідачки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення суду виготовлено 08.07.2026.

Суддя:         Т.А.Зотько