| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/27280/21 Суддя (судді) першої інстанції: Є.О. Кисельова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№ 7» до Державної служби Україна з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою Державної служби Україна з безпеки на транспорті на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:
ТОВ «Іванківська ПМК-№ 7» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби Україна з безпеки на транспорті, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.06.2021 № 244127, винесену в.о. заступника Північного міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті Бобко І.А.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до порушення судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, зокрема відповідач наголошує, що в товарно-транспортній накладній, яка є носієм доказової інформації, позивача зазначено як перевізника.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Іванківська ПМК-№7» з 2016 року зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис.
Між ТОВ «Іванківська ПМК-№7» та ТОВ "Спеціалізоване управління №630" укладено договір оренди (найму) № 14/01/21 від 14.01.2021, у відповідності до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у тимчасове, платне користування транспортний засіб: марка Howo, спеціалізований вантажний самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Згідно копії Акта приймання-передачі від 14.01.2021 Додаток № 1 до Договору оренди (найму) № 14/01/21 від 14.01.2021, ТОВ "Іванківська ПМК-№7" передало ТОВ "Спеціалізоване управління №630" у тимчасове, платне користування транспортний засіб: марка Howo, спеціалізований вантажний самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
На підставі направлення на перевірку № 000268 від 29.04.2021, посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 06.05.2021 проведено рейдову перевірку вказаного транспортного засобу, за результатами якої складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом № 045485, яким встановлено порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху, ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, перевищення встановлених законодавством габаритних норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.
На підставі Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 06.05.2021 № 045485 Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.06.2021 № 244127, якою до «Іванківська ПМК-№7» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34 000 грн.
Не погоджуючись з правомірністю притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у строкове платне користування іншому суб`єкту господарювання, а тому позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не міг бути суб`єктом відповідальності. Натомість, ТОВ «Спеціалізоване управління №630» є автоперевізником в межах спірних правовідносин.
Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та вказує на відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ) автомобільний транспорт - галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами.
Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Статтею 6 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, прийняті в межах його компетенції, обов`язкові до виконання на території України.
Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
На виконання ст. 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Керуючись ст. 48 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Абзацом 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у поставові від 09.08.2019 у справі № 806/1450/16, від 06.07.2023 у справі № 560/514/22.
Як встановлено вище, транспортний засіб марка Howo, спеціалізований вантажний самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2018, належить позивачу, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Між ТОВ «Іванківська ПМК-№7» та ТОВ "Спеціалізоване управління №630" укладено договір оренди (найму) № 14/01/21 від 14.01.2021, у відповідності до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у тимчасове, платне користування транспортний засіб: марка Howo, спеціалізований вантажний самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Згідно копії Товарно-транспортної накладної без номера від 06.05.2021, наданої позивачем, під час вчинення порушення водієм ОСОБА_1 здійснювалось транспортування ґрунту автомобілем Howo, НОМЕР_1 , (автомобільний перевізник - ТОВ "Спеціалізоване управління №630"; замовник - ТОВ "Спеціалізоване управління №630"; вантажовідправник - ТОВ "Спеціалізоване управління №630".
Згідно копії Товарно-транспортної накладної № 1 від 06.05.2021, наданої відповідачем, під час вчинення порушення водієм був ОСОБА_1 , автомобіль Howo, НОМЕР_1 , (автомобільний перевізник - ТОВ "Іванківська ПМК-№7"; замовник - ТОВ "Спеціалізоване управління №630"; вантажовідправник - ТОВ "Спеціалізоване управління №630".
Отже, вказані товарно-транспорті накладні, надані позивачем та відповідачем, місять розбіжності.
Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14.10.1997 (далі - Правила № 363) визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників. Ці Правила не регламентують перевезення небезпечних, великовагових, великогабаритних вантажів, пошти та перевезення вантажів у міжнародному сполученні, оскільки такі перевезення мають свої особливості, що стосуються виконання комплексу вимог при вантажно-розвантажувальних роботах, власне процесу перевезення та його документального оформлення, а також узгодження таких правил із відповідними компетентними установами.
За визначеннями, що містяться у п. 1 Правил № 363:
перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;
товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;
товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до абзаців 1, 2 та 6 п. 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Як встановлено вище, товарно-транспортні накладні, надані позивачем та відповідачем, містять суперечності.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач у спірному випадку не є автомобільним перевізником, а отже і суб`єктом порушення, передбаченого ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, оскільки позивачем також надано додаткові докази на підтвердження своєї позиції, зокрема договір оренди та акт передачі транспортного засобу ТОВ "Спеціалізоване управління №630".
За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
На виконання ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а якщо цей договір укладено за участю фізичної особи, то він підлягає нотаріальному посвідченню.
У спірному випадку, договір оренди (найму) транспортного засобу № 14/01/21 від 14.01.2021 є правомочним і не потребує додаткового нотаріального посвідчення, оскільки даний договір оренди транспортного засобу укладено між суб`єктами господарювання. Також, матеріали справи містять, зокрема, Акт приймання-передачі в оренду від 14.01.2021, що підтверджує виконання договору.
Будь-яких доказів щодо відсутності господарських правовідносин між позивачем та автомобільним перевізником (ТОВ "Спеціалізоване управління №630") матеріали справи не містить.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необґрунтованість прийнятої постанови про застосування саме до позивача адміністративно - господарського штрафу.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№ 7» до Державної служби Україна з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: В. О. Аліменко

Н. В. Безименна