П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/7962/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Свентух В.М. 
Суддя-доповідач: Канигіна Т.С. 
24 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Канигіної Т.С. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Слободонюка М.В. 
за участю:
секретаря судового засідання: Канигіної Т.С., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, а саме просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті від 06.03.2025 №ПШ080744;
- стягнути з Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивачки незаконно стягнені 19011,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ080744 від 06.03.2025, оскільки позивачка не є автомобільним перевізником.
ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2025 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ080744 від 06.03.2025 року. В задоволенні решти вимог відмовлено.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.03.2024 між ОСОБА_1 (наймодавець) та ПП "Вінтехпостач" (наймач) укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, згідно з яким наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування належний наймодавцю транспортний засіб марки MAN, комерційний опис TGM 18.250, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , тип ТЗ - спеціалізована вантажна платформа тентована з гідробортом, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Цей договір найму (оренди) укладено сторонами строком на п`ять років (пункт 2.1 договору).
03.02.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області проведено перевірку транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_2 .
За наслідками перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за №049700, яким зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
06.03.2025 відповідачем прийнято постанову №ПШ080744, якою застосовано до позивачки адміністративно-господарський штраф за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у розмірі 17000,00 грн, який передбачено абзацом третім частини першої статті 60 цього Закону.
Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ080744 від 06.03.2025 такою, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася з даним позовом до суду.
ІV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
За доводами суду першої інстанції, позивачка як власник автомобіля марки MAN, модель TGM 18.250, державний номерний знак НОМЕР_2 , за договором найму (оренди) транспортного засобу від 21.03.2024, передала вказаний транспортний засіб в користування Приватного підприємства "Вінтехпостач".
Обставини використання вказаного транспортного засобу саме Приватним підприємством "Вінтехпостач" в господарській діяльності підтверджені договором найму (оренди) транспортного засобу від 21.03.2024, актом приймання-передачі до договору найму (оренди) транспортного засобу від 21.03.2024/.
Виходячи з проаналізованих норм права та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем правомірності оскаржуваної постанови, оскільки вказаний транспортний засіб відповідно до вимог чинного законодавства був переданий позивачкою у користування іншій особі, а тому позивачка у спірних правовідносинах не мала статусу автомобільного перевізника та не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
V. ПРОВАДЖЕННЯ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Особа, яка подала апеляційну скаргу, - Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначаючи, що суд під час винесення оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для об`єктивного вирішення справи, виніс рішення, ґрунтуючись на неправильному застосуванні норм матеріального права та на висновках, які фактично не відповідали обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
За доводами скаржника, зокрема, відсутні необхідні документи у даному випадку:
- товарно-транспортна накладна на вантаж,
- роздруківка в паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія ОСОБА_2 за 03.02.2025, визначених положеннями Закону № 2344-ІІІ та Порядку № 1567 на момент проведення рейдової перевірки, що знайшло відображення в акті від 03.02.2025 № АР060451.
Позивачка правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу вимог частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
VІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Абзацом третім частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон № 2344-ІІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
У частині першій статті 33 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Згідно зі статтею 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
У значенні статті 1 Закону №2344-ІІІ документами на вантаж є документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом.
Частиною першою статті 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Відповідно до статті 48 Закону №2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.
Частиною другою статті 49 Закону №2344-ІІІ передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі); дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Згідно із пунктом 11.1 глави 11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України "Про автомобільний транспорт", форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
У разі необхідності форма товарно-транспортної накладної може бути доповнена іншими реквізитами, з урахуванням особливостей перевезень, зокрема умов та/або виду вантажу.
Оформлення товарно-транспортної накладної в електронній формі (далі - е-ТТН) здійснюється відповідно до абзацу четвертого цього пункту.
Е-ТТН підписується за допомогою електронного підпису (далі - ЕП) водія та/або експедитора, відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача.
Створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання, знищення е-ТТН здійснюється відповідно до Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", 2Про електронні довірчі послуги".
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (сертифікати, свідоцтва тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів, у паперовому та/або електронному вигляді.
У разі оформлення е-ТТН супровідні документи також додаються в електронній формі. У разі оформлення товарно-транспортної накладної у паперовій формі супровідні документи додаються в паперовій формі за підписом відповідальних осіб.
Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники (пункт 11.4 глави 11 Правил № 363).
Відповідно до пункту 11.5 глави 11 Правил № 363 у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
У разі використання е-ТТН Замовник (вантажовідправник) друкує, підписує і надає водію (експедитору Перевізника) в одному примірнику паперову копію е-ТТН, відповідно до вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для пред`явлення особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.
Водій (експедитор Перевізника) ставить свій підпис на паперовій копії е-ТТН про прийняття ним вантажу для перевезення.
У пункті 11.6 глави 11 Правил № 363 передбачено, що у тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості зазначити всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1–10 товарно-транспортної накладної).
У таких випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ у паперовій або електронній формі, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.
VIІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що згідно з частиною першою статті 33 Закону №2344-ІІІ законодавець пов`язує наявність статусу автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажів саме із наявністю договору про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Законними підставами використання транспортного засобу є використання транспортних засобів, які належать перевізнику на праві власності або згідно права користування, яке опосередковується укладенням відповідних договорів.
Отже, для підтвердження наявності статусу "автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажу" у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III необхідно встановити дві ознаки: 1) наявність договору про перевезення вантажу транспортним засобом; 2) використання транспортного засобу на законних підставах.
Одночасне встановлення двох із наведених умов є підставою стверджувати, що відповідний суб`єкт є автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажу у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III.
Аналогічний підхід щодо встановлення автомобільного перевізника сформовано Верховним Судом у постанові від 10.10.2024 у справі № 420/15732/22, який підтримано Верховним Судом у постанові від 13.03.2025 у справі № 120/10641/22.
Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що докази, які б підтверджували за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 статус автомобільного перевізника у спірній ситуації відсутні, тому притягнення її до адміністративно-господарської відповідальності згідно з абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-III здійснено відповідачем безпідставно.
Так, наведені висновки здійснені судом першої інстанції на підставі договору найму (оренди) транспортного засобу від 21.03.2024 та акта приймання-передачі до договору найму (оренди) транспортного засобу від 21.03.2024, згідно з якими позивачка передала транспортний засіб в користування Приватного підприємства "Вінтехпостач".
Тобто, судом встановлено лише одну з ознак "автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажу" у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III - використання транспортного засобу на законних підставах.
Проте з урахуванням вищенаведених норм товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу); водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, серед яких є товарно-транспортна накладна.
Варто зауважити, що в силу статті 48 Закону № 2344-III водій був зобов`язаний пред`явити уповноваженим особам Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну, адже такий документ прямо передбачений у вказаній правовій нормі.
Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а.
Як зазначено в акті перевірки та в апеляційній скарзі, під час перевірки виявлено порушення, а саме, зокрема: перевезення вантажу виконувалось водієм без оформлених документів на вантаж, ТТН або іншим визначеним законодавством документом на вантаж.
Наведеним обставинам суд першої інстанції не надав оцінки, висновок суду першої інстанції є передчасним і таким, що ґрунтується на неповністю установлених обставинах справи.
Так, у матеріалах справи наявний рахунок по замовленню від 31.01.2025 №1101 (постачальник - Приватне підприємство "Вінтехпостач", покупець - ТОВ "НАЙС АГРО ПАРТС", загальна вага 3,34 кг, договір від 19.07.2023), який надав водій під час перевірки, але він не є належним, достатнім та достовірним доказом щодо перевезення вантажу відповідним транспортним засобом на час здійснення рейдової перевірки - 03.02.2025.
Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21: в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Водночас нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21, тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
В апеляційній скарзі скаржник також обґрунтовує правомірність винесення спірної постанови з урахуванням суті порушення. Проте позивачка в позові обґрунтовувала свої вимоги щодо неналежного суб`єкта відповідальності, наведеному вище надана оцінка. 
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не надає оцінку суті порушення за спірною постановою.
Твердження позивачки у позові про відсутність перебування з водієм ОСОБА_2 у трудових відносинах не свідчить про протиправності винесення спірної постанови, зокрема, з урахуванням того, що в акті перевірки значиться особа, якій належить транспортний засіб ( ОСОБА_1 ), водій ознайомлений з актом, заперечень не надавав.
VIII. ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий | | | Канигіна Т.С.
Судді | | | Кузьмишин В.М.    Слободонюк М.В.