КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 року № 320/48043/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Леонтович А.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу 

за позовом ОСОБА_1 

до Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач) з позовом до Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі – відповідач) в якому просить:
- визнати протиправними дії Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , а саме, щодо суб`єкта, міститься запис про обтяження №3975040 від 31.10.2006 зареєстровано реєстратором: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора на підставі Постанови ае 677471 від 20.10.2006 ВДВС Деснянського р-ну м. Києва;
- зобов`язати Деснянський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт накладений постановою ае 677471 від 20.10.2006 ВДВС Деснянського р-ну м. Києва.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
Позовні вимоги аргументовані тим, що заборгованість було погашено у повному обсязі, правових підстав не знімати арешту з майна у органу ДВС не було, а тому, ігнорування заяву представника ОСОБА_1 , є бездіяльністю з боку такого органу, що перешкоджає останньому здійснювати свої права власника.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, подав до суду додаткові пояснення в яких зазначає, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 з обтяженням на підставі вищезазначеної постанови станом на 10.07.2026 зареєстрованими у відділі не значиться, та на виконанні не перебувають. Також у відділі відсутня інформація про погашення виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню згідно якого було зареєстровано обтяження на підставі постанови, ае 677471, 20.10.2006, ВДВС Деснянського р-ну м. Києва, виконавець Сенюк. Надати більш детальну інформацію не має можливості, так як відповідно до розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України від №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
III. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 01.10.2025 позовну заяву залишено без руху.
Позивач, у строк та спосіб викладений в ухвалі, усунув недоліки позовної заяви.
06.07.2026 року ухвалою Київського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 16.07.2026 року о 14:30 год. 
Витребувано у відповідача належним чином засвідчені всі матеріали, що стали підставою для запису про обтяження №3975040 від 31.10.2006 зареєстрованого реєстратором: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора на підставі Постанови ае 677471 від 20.10.2006 ВДВС Деснянського р-ну м. Києва та постанову ае 677471 від 20.10.2006 ВДВС Деснянського р-ну м. Києва.
10.07.2026 відповідачем надано через підсистему "Електронний суд" додаткові пояснення.
11.07.2026 через підсистему "Електронний суд" представник позивача подав заяву розгляд справи без його участі.
Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. 
Згідно з ч. 4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі. 
У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.
Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неявка всіх учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами у справі.
16.07.2026 у зв`язку з неявкою учасників та достатністю доказів у матеріалах справи, суд на місці ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» 15.07.2005 року укладено Кредитний договір № 31-57F/O7-2OO5H та Договір іпотеки № 31-57F/O7- 2OO5H від 15.07.2005 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. від 15 липня 2005 року. за реєстровим номером №2091.
Постановою ае 677471, виданої ВДВС Деснянського району м. Києва від 20.10.2006 року накладено арешт.
Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, міститься запис про обтяження № 3975040 від 31.10.2006 року зареєстровано реєстратором: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора на підставі Постанови ае 677471 від 20.10.2006 року ВДВС Деснянського р-ну м. Києва (далі – запис № 3975040).

Надалі, ОСОБА_1 , всі свої грошові зобов`язання виконані перед АТ «УкрСиббанк», що підтверджується доказом погашення заборгованості, а саме листом вих № 59-3/10/17 від 2023 від 30.08.2023. 
З метою зняття обтяження шляхом зняття арешту з майна ОСОБА_1 , звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори ( далі – 15КДНК) з заявою вх. №1785/01-16 від 03.06.2025 року.
Листом від 03.06.2025 року № 3822/01-16/9 надано відповідь щодо зняття обтяження запису № 3975040, в якому зазначено, що арешт накладений Постановою ае 677471, виданої ВДВС Деснянського району м. Києва від 20.10.2006 року, тому і зняття арешту має бути вирішено у вище зазначених органах, за Постановами якого накладався арешт. 
З метою зняття обтяження шляхом зняття арешту з майна представник Сорокопуда А.А., звернувся заявою про зняття арешту № 23/26-01/03 від 08.07.2025 року до Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ДВС).
Листом Деснянського ВДВС у м. Києві від 05.08.2025 року надано відповідь щодо зняття обтяження запису № 3975040, а саме, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 з обтяженням на підставі вищезазначеної постанови станом на 05.08.2025 зареєстрованими у відділі не значиться, та на виконанні не перебувають. Також у відділі відсутня інформація про погашення виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню згідно якого було зареєстровано обтяження на підставі постанови, ае 677471, 20.10.2006, ВДВС Деснянського р- ну м. Києва, виконавець Сенюк. 
Виконавче провадження було завершено шляхом повернення виконавчих документів стягувачу, матеріали виконавчого провадження знищено, так як відповідно до розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України від №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік. 
Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
V. Норми права, які застосував суд
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон№1404-VІІІ) статті 1 , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Частинами 1-3 статті 56 Закону №1404-VІІІ передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. 
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. 
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до частини другої статті 59 Закону №1404-VІІІ, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.
Частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VІІІ передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є до яких, зокрема, належить надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.
Відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно(кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до частини другої статті 59 Закону №1404-VІІІ, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.
Частиною четвертою статті 59 Закону№1404-VІІІ передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є до яких, зокрема, належить надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.
Відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону№1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно(кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
VІ. Оцінка суду
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, а також перевіривши доводи позову, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним, а його обмеження допускається лише у випадках і порядку, встановлених законом. 
Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Будь-яке втручання держави у здійснення цього права повинно бути законним, переслідувати легітимну мету та бути пропорційним поставленій меті.
Право власності охоплює не лише право володіння майном, а й можливість вільно користуватися та розпоряджатися ним. Встановлення арешту на майно є істотним обмеженням права власника, яке може існувати лише за наявності визначених законом підстав та лише протягом часу, необхідного для досягнення мети, задля якої таке обмеження було застосоване. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, що здійснюється у спосіб та в межах повноважень, визначених законом.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, діяти своєчасно, ефективно, неупереджено та в повному обсязі.
Відповідно до статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна боржника є заходом забезпечення реального виконання рішення.
Отже, арешт майна не є самостійним видом відповідальності чи окремим обмеженням права власності, а має виключно забезпечувальний характер і безпосередньо пов`язаний з існуванням виконавчого провадження та необхідністю забезпечення фактичного виконання рішення.
Саме тому після завершення виконавчого провадження або відсутності правових підстав для подальшого здійснення виконавчих дій арешт не може існувати необмежений час, оскільки втрачає своє функціональне призначення.
Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки, коли арешт підлягає зняттю державним виконавцем, а також передбачено можливість його зняття на підставі рішення суду.
Суд враховує, що державний виконавець чи нотаріус не мають повноважень зняти цей арешт у позасудовому порядку через відсутність відкритого виконавчого провадження. Тому єдиним ефективним способом захисту порушеного права є судове рішення
З матеріалів справи встановлено, що між позивачем та АТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір та договір іпотеки, виконання яких у подальшому забезпечувалося, зокрема, шляхом примусового виконання.
Разом із тим судом встановлено, що всі зобов`язання позивача перед банком виконані у повному обсязі, що підтверджується листом АТ «УкрСиббанк» від 30.08.2023 №59-3/10/17.
Водночас згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо позивача продовжує існувати запис про обтяження №3975040 від 31.10.2006, внесений на підставі постанови державного виконавця АЕ №677471 від 20.10.2006.
З метою реалізації свого права власності позивач звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту.
Листом від 05.08.2025 відповідач повідомив, що відповідне виконавче провадження у Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє, на виконанні не перебуває, а надати документи виконавчого провадження неможливо у зв`язку із закінченням строку їх архівного зберігання.
Під час судового розгляду відповідач також повідомив, що матеріали виконавчого провадження відсутні, постанова про накладення арешту не збереглася, а надати суду документи, витребувані ухвалою суду, він не має можливості.
Також повідомив, що матеріали виконавчого провадження відсутні, постанова про накладення арешту не збереглася, а надати суду документи, витребувані ухвалою суду, він не має можливості.
Таким чином, відповідач фактично підтвердив відсутність у нього будь-яких документів, які б підтверджували існування чинного виконавчого провадження або інших законних підстав для подальшого обмеження права власності позивача.
Суд звертає увагу, що відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Отже, саме відповідач повинен був довести суду, що станом на час розгляду справи існують законні підстави для подальшого перебування арешту в державному реєстрі. Однак жодних належних та допустимих доказів існування таких підстав відповідач суду не надав.
Посилання відповідача на відсутність інформації щодо сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження суд оцінює критично.
По-перше, відповідач не надав доказів прийняття постанов про стягнення виконавчого збору чи витрат виконавчого провадження.
По-друге, відповідач не довів існування окремого виконавчого провадження щодо їх примусового стягнення.
По-третє, сам факт відсутності документів у зв`язку із закінченням строку їх зберігання не може покладати негативні наслідки на особу, право власності якої продовжує бути обмеженим.
Інший підхід фактично означав би можливість необмеженого у часі існування арешту виключно з тієї причини, що орган державної виконавчої служби знищив матеріали виконавчого провадження після закінчення строку їх зберігання, що суперечило б принципу верховенства права та принципу правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що втручання держави у право мирного володіння майном повинно бути законним, переслідувати легітимну мету та забезпечувати справедливий баланс між інтересами суспільства і правами особи. Продовження втручання за відсутності законної підстави не відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Суд також враховує, що відповідач не лише не довів існування чинного виконавчого провадження, але й підтвердив його відсутність у Автоматизованій системі виконавчих проваджень. 
За таких обставин арешт, накладений майже двадцять років тому, втратив свій забезпечувальний характер, оскільки відсутній об`єкт забезпечення — виконавче провадження.
Збереження такого арешту перетворюється на самостійне та безстрокове обмеження права власності, яке не передбачене законом, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту.
VII. Висновок суду
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною першою та другою статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
VIII. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Позивачем про поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 968, 96 грн.
Згідно з ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 34972294, місце знаходження: 02232, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, буд. 64), яка полягає у незнятті арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою ВДВС Деснянського району м. Києва АЕ № 677471 від 20.10.2006, на підставі якої внесено запис про обтяження № 3975040 від 31.10.2006. 
Зобов`язати Деснянський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 34972294, місце знаходження: 02232, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, буд. 64) вжити заходів щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою ВДВС Деснянського району м. Києва АЕ № 677471 від 20.10.2006, що є підставою запису про обтяження № 3975040 від 31.10.2006. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 34972294, місце знаходження: 02232, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, буд. 64) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 968, 96 грн ( дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп). 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Леонтович А.М.