Справа № 944/7206/23 
Провадження №1-кп/944/509/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2026 | м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів, у дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції з поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023140000000469 від 23.03.2023, про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс.Суходіл Рожнятівського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, не працюючого, особи з інвалідністю, одруженого, такого, що має на утриманні неповнолітню дитину з інвалідністю, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В :
судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , будучи керівником ПП «СТАНІСЛАВ-ТРАНС-АВТО» (ЄДРПОУ 36251870), тобто службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, діючи умисно, використовуючи своє службове становище, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, із змінами, внесеними згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022 та № 58/2023 від 06.02.2023, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» №57 від 27.01.1995, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 13.03.2023, розробив злочинний план незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з яким, він повинен був отримати від ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їхні паспортні дані та, використовуючи своє службове становище, внести до інформаційної системи «Шлях» відомості про ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як про водіїв ПП «СТАНІСЛАВ-ТРАНС-АВТО», після чого перевезти їх через державний кордон України на транспортних засобах, які використовує ПП «СТАНІСЛАВ-ТРАНС-АВТО», попередньо визначивши місце, час та спосіб незаконного перетину державного кордону України та надавши цим особам вказівки щодо їхньої поведінки під час проходження контрольних операцій у пункті пропуску, зокрема, надання пояснень щодо причин та мети виїзду за межі території України.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , будучи керівником ПП «СТАНІСЛАВ-ТРАНС-АВТО», яке відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті №210 від 13.04.2021, має чинну ліцензію з дозволеними видами робіт: внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, внутрішні перевезення пасажирів автобусами та міжнародні перевезення пасажирів автобусами, діючи умисно, у відповідності до розробленого злочинного плану, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є працівниками ПП «СТАНІСЛАВ-ТРАНС-АВТО» та не надають для вказаного підприємства жодних послуг з перевезення пасажирів, а їхньою метою є лише незаконний перетин державного кордону України, 13.03.2023, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, використовуючи своє службове становище, авторизувався у інформаційній системі «Шлях» та з використанням паспортних даних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які попередньо отримав від них за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, подав заявки на внесення інформації про ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до інформаційної системи «Шлях» як водіїв ПП «СТАНІСЛАВ-ТРАНС-АВТО», які у подальшому були схваленими, що надало ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право на перетин державного кордону України на підставі п.2-9 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57.
У подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 13.03.2023, визначив місце, час та спосіб незаконного перетину ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 державного кордону України. Так, 13.03.2023 після 21:00 год. ОСОБА_7 повинен був перетнути державний кордон України на виїзд у Республіку Польща через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Грушів - Будомєж» у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI», р.н. НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_5 . Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повинні були перетнути державний кордон України на виїзд у Республіку Польща через вказаний міжнародний пункт пропуску у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р.н. НОМЕР_2 , разом із довіреною особою ОСОБА_5 .
Окрім цього, у невстановлені досудовим розслідуванням спосіб та час, однак не пізніше 13.03.2023, для безпосереднього перевезення через державний кордон України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р.н. НОМЕР_2 , та подальшого повернення вказаного транспортного засобу на територію України ОСОБА_5 залучив ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з яким перебував у родинних відносинах, та якому не заборонено виїзд за межі України як чоловікові віком старше 60 років, не повідомляючи останньому про свої справжні злочинні наміри.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел та діючи у відповідності до розробленого злочинного плану, ОСОБА_5 13.03.2023, близько 21:21 год., перевіз ОСОБА_7 через державний кордон України на виїзд у Республіку Польща через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Грушів - Будомєж» у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI», р.н. НОМЕР_1 , надавши перед цим ОСОБА_7 вказівки щодо його поведінки під час проходження контрольних операцій у пункті пропуску, зокрема, надання пояснень щодо причин та мети виїзду за межі території України.
У подальшому ОСОБА_9 , діючи на прохання ОСОБА_5 , не усвідомлюючи справжніх злочинних намірів останнього, 13.03.2023, близько 22:18 год., у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р.н. НОМЕР_2 , перевіз через державний кордон України на виїзд у Республіку Польща через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Грушів - Будомєж» ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яким ОСОБА_5 перед цим надав вказівки щодо їхньої поведінки під час проходження контрольних операцій у пункті пропуску, зокрема, надання пояснень щодо причин та мети виїзду за межі території України.
Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.332 КК України, тобто організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками та наданням засобів, вчинених службовою особою з використанням службового становища та щодо кількох осіб.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.232 КК України, свою вину визнав повністю та дав суду показання, що правопорушення вчинив вперше, жодної винагороди за свої дії не отримував, до вчиненого ставиться негативно, щиро кається. Просив суворо не карати, оскільки є особою з інвалідністю 3 групи, має на утриманні дитину з інвалідністю та є опікуном тещі ОСОБА_10 , яка визнана судом недієздатною та потребує опіки та стороннього догляду.
На підставі положень ч.3 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого, що повністю визнав свою вину, інші докази, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, судом не досліджувались.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України доведена, його дії правильно кваліфіковані як дії, які виразились в організації незаконного перенаправлення осіб через державний кордон України та сприянні незаконному перенаправленню осіб через державний кордон України вказівками та наданням засобів, вчинених службовою особою з використанням службового становища та щодо кількох осіб.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.332 Кримінального кодексу України, кваліфікується як тяжкий злочин.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття та визнання вини.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в України діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Згідно ст.46 Конвенції та ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд, вирішуючи питання, що входить до його компетенції, як то: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, діє в рамках пред`явленого обвинувачення.
Втіленням принципу справедливості судового розгляду є покладення тягаря доведення вини на сторону публічного обвинувачення. Суд може тільки надати оцінку тим обставинам, які викладені в обвинувальному акті і пересвідчитись, що вони підтверджуються належними, і допустимими доказами таким чином, щоб переконати навіть незацікавлену сторонню особу в тому, що обвинуваченим був вчинений зазначений злочин.
Оцінюючи склад злочину, суд враховує таке.
Так, безпосереднім об`єктом злочину є - встановлений порядок перетинання державного кордону України.
З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням таких діянь: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України; 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України; 4) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.
Переправлення через державний кордон України - це дії, спрямовані на переведення, перевезення тощо осіб через умовну лінію, яка визначає межі території України. При цьому всі дії організатора, керівника такого переправлення або особи, яка сприяє йому, можуть бути повністю виконані ще до того, як особи, яких вони переправляють через державний кордон України, перетнули його.
Незаконним переправленням через державний кордон України є переправлення: 1) будь-яким способом поза відповідними пунктами пропуску; 2) у пунктах пропуску, але без відповідних документів; 3) у пунктах пропуску, але за документами, які містять недостовірні відомості про особу; 4) у пунктах пропуску, але без дозволу відповідних органів влади.
Із суб`єктивної сторони цей злочин вчиняється з прямим умислом.
Організація сприяння незаконного переправлення особи через державний кордон України, яка полягала в усуненні перешкод, щодо незаконного переправлення, а саме в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 , використовуючи своє службове становище, вніс до інформаційної системи «Шлях» відомості про ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як про водіїв ПП «СТАНІСЛАВ-ТРАНС-АВТО», після чого перевіз їх через державний кордон України на транспортних засобах, які використовує ПП «СТАНІСЛАВ-ТРАНС-АВТО», тобто діяння яке інкримінується обвинуваченому, доведена в судовому засіданні.
Зазначене в своїй сукупності та системному аналізі разом з іншими дослідженими доказами свідчить про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України поза розумним сумнівом.
З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.2 ст.332 КК України.
Метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст.50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання щодо наявності такої обставини як щире каяття, суд вважає за доцільне зауважити таке.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
При цьому, в постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа №629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).
У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до статтей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч.5 ст.12 КК України належить до тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, має позитивну характеристику за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю 3 групи, має на утриманні дитину з інвалідністю та є опікуном тещі ОСОБА_10 , яка визнана судом недієздатною та потребує опіки та стороннього догляду та обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 - щире каяття та визнання вини.
Крім того, при визначенні міри покарання обвинуваченому, суд враховує досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, згідно з висновками якої виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є можливим та не становить високої небезпеки для суспільства.
Беручи до уваги обставини справи, що пом`якшують покарання, зазначені вище, також особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.332 КК України є доцільним.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.
Вирішуючи питання про необхідність призначення передбаченого санкцією ч.2 ст. 332 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд враховує те, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС у справі 295/5493/22 від 04.04.2023 року, такий вид покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю може застосовуватися як до осіб, які вже обіймають певні посади або здійснюють відповідну діяльність, так і до осіб, які такі посади можуть обійняти в майбутньому, або ж у майбутньому можуть здійснювати відповідну діяльність. Тому обвинуваченому слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права займатись діяльністю, пов`язаною з наданням у сфері перевезень.
Таким чином, призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.2 ст.332 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.
Виходячи із наведеного, суд вважає, що наявні всі підстави для застосування у відношенні ОСОБА_5 вимог ст.75 КК України. Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 у своїй сукупності дають суду підстави, для застосування вимог ст.75 КК України, оскільки його поведінка після скоєння ним злочину, позитивна характеристика, явка в судові засідання, щире каяття дають суду підстави вважати, що послідуюче виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції його від суспільства, але з покладенням на нього певних обов`язків, які випливають з вимог ст. 76 КК України.
Суд враховує і практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно з якою загальні засади призначення покарання, визначені у ст.65 КК, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
На думку суду, звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням цілком відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.
Долю речових доказів по справі належить вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134200 грн 00 коп.
05 жовтня 2023 року ОСОБА_5 внесено на депозитний рахунок, відкритий в Державній казначейській службі України, заставу у визначеному судом розмірі. 
Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Враховуючи, що запобіжний захід до вступу вироку у законну силу у виді застави залишений без змін, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави не був порушений в ході розгляду справи, то запобіжний захід у вигляді застави підлягає продовженню з встановленими обов`язками до набрання вироком законної сили, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ та положень ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 94, 349, 369-371, 373 – 376, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади в сфері перевезень чи займатися господарською діяльністю в сфері перевезень строком на 1 (один) рік.
Застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін. 
Після набрання вироком законної сили суму застави в розмірі 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) грн 00 коп, внесену платником ОСОБА_5 на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області, відкритий в Державній казначейській службі України, згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06 жовтня 2026 року (справа №461/2584/23), - повернути заставодавцю ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.182 КПК України.
Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави витрати за проведення експертизи №3722-Е в розмірі 1911,84 грн (одна тисяча дев`ятсот одинадцять) грн 84 коп.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- документи, що стосуються діяльності ПП «Станіслав - Транс - Авто», ПП «Експрес Транс Авто» повернути ОСОБА_5 ;
- чорнові записи, рукописні записи, документи на іноземній мові – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- особистий мобільний телефон ОСОБА_9 марки «XiaоmiRedmi», IMEІ1 НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , із сім-картами НОМЕР_5 , НОМЕР_6 – повернути ОСОБА_9 ;
- особистий мобільний телефон ОСОБА_5 марки «Xiaomi Redmi», IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , із сім-картами: НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , 2 сім-карти польського оператора, 2 тримачі до сім-карт польського оператора – повернути  ОСОБА_5 ;
- чорнові рукописні записи, всього на 35 арк. – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- свідоцтво про реєстрацію ТЗ марки «MERCEDES BENZ SPRINTER», р.н. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_11 , 2 ключа до вказаного авто та автомобіль марки «MERCEDES BENZS PRINTER», р.н. НОМЕР_1 , вилучені в ході санкціонованого обшуку в автомобілі марки «MERCEDES BENZ SPRINTER», р.н. НОМЕР_1 – повернути ОСОБА_5 ;
- ноутбук марки НР s/n 5CD9341DB6 – повернути ОСОБА_9 ;
- флешносій марки Vega8gb – повернути ОСОБА_9 ;
- печатку ПП «Станіслав Транс Авто» №36251870 - повернути ОСОБА_5 ;
- печатку ПП «Станіслав Транс Авто» ЄДРПОУ №36251870 - повернути ОСОБА_5 ;
- печатку ПП «Станіслав Транс Авто» №36251870 - повернути ОСОБА_5 ;
- печатку ТзОВ «Експрес Транс Авто» №44916367 - повернути ОСОБА_5 ;
- копію довіреності від 26.07.2021 на автомобіль марки Mercedes Benz д.н.з. НОМЕР_1 , на 1 арк. - повернути ОСОБА_5 
- реєстраційну картку юридичної особи ПП «Станіслав Транс Авто» від 09.03.2021 на 1 арк. - повернути ОСОБА_5 ;
- реєстраційну картку юридичної особи ПП «Станіслав Транс Авто» від 09.03.2021 на 1 арк. - повернути ОСОБА_5 ;
- копію довіреності від 11.02.2021 на автомобіль марки Mercedes Benz д.н.з. НОМЕР_12 на 1 арк. – повернути ОСОБА_5 ;
- автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_13 - повернути ОСОБА_5 ;
- ключ до автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_13 - повернути ОСОБА_5 ;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «MercedesBenzSprinter», д.н.з. НОМЕР_13 - повернути ОСОБА_5 ;
- наказ №6 від 06.04.2023 на 2 арк. – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- витяг з державної служби України з безпеки на транспорті №210 від 13.04.2021 на 1 арк. – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- особистий мобільний телефон ОСОБА_11 марки «Iphone XR», IMEI1: НОМЕР_14 , IMEI2: НОМЕР_15 , із сім-картою НОМЕР_16 – повернути ОСОБА_11 ;
- мобільний телефон марки «Нокіа» IMEI: НОМЕР_17 , без сім-карти – повернути ОСОБА_11 ; 
- блокнот з рукописними записами – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- карту пам?яті San Disk 1 Gb, сім-карта Heyah НОМЕР_18 , сім-карта МТС НОМЕР_19 – поернути ОСОБА_11 .
Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 01.06.2023.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія повного тексту вироку вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору, негайно після проголошення його резолютивної частини, відповідно до положень ч.15 ст.615 КПК України (зі змінами, внесеними згідно з Законом №2462-ІХвід 27.07.2022).

Суддя ОСОБА_1