ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/36333/23 пров. № А/857/38373/25

суддя в 1-й інстанції – Волдінер Ф.А.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Заверухи О.Б., Носа С.П.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року, ухвалене у письмовому провадженні в м.Луцьку у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень, 

ВСТАНОВИВ: 

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 26.06.2023 №9059959/2504918818, від 27.06.2023 №9062253/2504918818, від 27.06.2023 №9062252/2504918818, від 30.06.2023 №9099850/2504918818.

1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЬ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Волинській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 26.06.2023 №9059959/2504918818, від 27.06.2023 №9062253/2504918818, від 27.06.2023 №9062252/ 2504918818, від 30.06.2023 №9099850/2504918818 про відмову в реєстрації податкових накладних. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір у розмірі 1266 (одну тисячу шістдесят шість) гривень 00 копійок.
Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі 12 497, 94 грн.

1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із додатковим рішенням Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення допущено порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заявник зазначив, що підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення відсутні, оскільки питання про судові витрати було вирішено судом під час ухвалення судового рішення ще у 2024 році, тобто позивачем пропущено строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, передбачений ч.3 ст.143 КАС України, та не заявлено поважних причин, на підставі яких така заява була подана з пропуском строку.

1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач при поданні позову до Волинського окружного адміністративного суду було сплачено судовий збір в розмірі 1266грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 22.12.2023 №1073.
На виконання ухвали суду від 26.12.2023 про залишення позовної заяви без руху позивачем 04.01.2024 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано платіжну інструкцію №6 від 03.01.2024 про сплату судового збору в належному розмірі - 9469,94 грн.
Однак ухвалою суду від 30.01.2024 позовна заява була повернута позивачу.
Не погоджуючись із поверненням позовної заяви позивач подав апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного суду та сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду в розмірі 3028грн.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2024 ухвала Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 була скасована, а справа направлена в суд першої інстанції для продовження розгляду.
Рішенням Волинською окружного адміністративного суду від 30.08.2024р. у справі №140/36333/23 було задоволено повністю позов ФОП ОСОБА_1 .
Цим рішенням також вирішено стягнути на користь позивача 1 266 грн судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції від 22.12.2023 №1073.
Отже, при ухваленні рішення від 30.08.2024 судом не було вирішено питання про стягнення всього судового збору в розмірі 12 498 грн., сплаченого під час розгляду справи.

2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3 ст.132 КАС України).
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 132 КАС України).
Колегія суддів звертає увагу, що спірним у цій справі є саме стягнення судового збору, а не інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Приписами частини першої статті 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення (ч.2 ст.252 КАС України).
Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом положень частин першої - п`ятої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.
Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Виходячи зі змісту норм частини шостої статті 139 КАС України можна зробити висновок, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при остаточному закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.
Також окремо питання про стягнення судових витрат вирішується в разі, якщо суд не вирішив його при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.
Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд передав справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, то саме суд першої інстанції після ухвалення судового рішення по суті спору (а саме рішенням від 30 серпня 2024 року) мав вирішувати питання про розподіл судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги, тобто про стягнення сплаченого судового збору в розмірі 3028грн.
Іншими словами, суд першої інстанції зобов`язаний був стягнути зазначений судовий збір з власної ініціативи та не залежно від наявності чи відсутності заяви позивача, однак цього не було зроблено при прийнятті рішення по суті справи.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 17 квітня 2025 року по справі №280/8788/21.
Щодо судового збору в розмірі 9469, 94 грн., сплаченого на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, суд наголошує, що судовий збір не є витратами, пов`язаними з розглядом справи, відтак до нього не застосовуються вимоги ч.7 ст.139 КАС України.
Таким чином, при ухваленні рішення по суті спору від 30.08.2024 у даній справі судом помилково не вирішено в повному обсязі питання сплаченого судового збору, а саме:
- згідно платіжної інструкції №6 від 03.01.2024 в розмірі 9469, 94 грн., сплачений на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху;
- згідно платіжної інструкції №123 від 12.02.2024 в розмірі 3028 грн., сплачений за подання апеляційної скарги на ухвалу про повернення позовної заяви.
Відтак, апеляційний суд, вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 13 764,00 грн. (1266, 06грн.+9469, 94грн.+3028грн.). Натомість рішенням суду від 30.08.2024 стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір лише у розмірі 1 266 грн.
Колегія суддів вважає, що апелянт помилково вважає, що позивачем не дотримано строків, передбачених статтями 139 та 143 КС України, на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, та не заявлено поважних причин, на підставі яких така заява була подана з пропуском строку, оскільки у випадках саме стягнення саме судового збору, а не інших судових витрат подання окремої заяви Кодексом адміністративного судочинства не вимагається. 
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що при винесенні рішення у справі судом не вирішено питання про всі понесені позивачем судові витрати, тому слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області здійснені позивачем судові витрати в розмірі 12 497,94грн, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 6 від 03.01.2024 та № 123 від 12.02.2024.

2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі №140/36333/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя | | В. О. Кушнір
судді | | О. Б. Заверуха
| | С. П. Нос
Повне судове рішення складено 28.08.26