ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
23.07.2026 | Справа № 910/6410/26

За позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС"
до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА"
про стягнення коштів у розмірі 40 374,54 грн
Суддя О.В. Гумега 
секретар судового засідання
Ю.В. Завадська
Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" (далі - відповідач) про стягнення 40 374,54 грн, з яких: 39 204,84 грн страхова виплата; 106,34 грн 3% річних; 1 063,36 грн пені.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2026 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6410/26, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/6410/26.
04.06.2026 до суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-03/10022 від 04.06.2026 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісом № ЕР-234174939.
19.06.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а якому відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 109 896,47 грн, однак до вказаної заяви не було долучено доказів здійснення страхової виплати. Крім того, відповідач звертає увагу, що до позовної заяви позивачем долучено платіжну інструкцію № 65639 від 19.01.2026 на суму 48 813,47 грн, доказів перерахування решти (61 083,00 грн) матеріали справи не містять, оскільки Довідка про надходження страхових платежів не є первинним бухгалтерським документом.
Додатково відповідач наголошує, що ним було сплачено на користь позивача страхову виплату у розмірі 70 691,63 грн, на підставі Страхового акту № 70152/1 від 22.04.2026, що підтверджується платіжною інструкцією № 00163302 від 27.04.2026.
Відтак, відповідач вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення 39 204,84 грн страхової виплати, 1 063,36 грн пені та 106,34 грн 3% річних є безпідставними. 
23.06.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами викладеними відповідачем у відзиві з огляду на те, що позивач здійснив страхову виплату в розмірі 109 896,47 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 65639 від 19.01.2026 та Довідкою про надходження страхових платежів по Договору FO № 2876002.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено подані сторонами заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань та додані до них докази.
Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.
З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу свої заперечень та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
28.10.2025 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" та ОСОБА_1 було укладено Договір страхування наземних транспортних засобів № FO-02876002.
09.01.2026 у м. Луцьк сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2 , яка керувала "RENAULT SANDERO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Європротокол).
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС".
З метою визначення пошкоджень транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем проведено його огляд, відповідно до якого складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 12.01.2026.
Відповідно до Ремонтної калькуляції № 275 від 13.01.2026 вартість відновлювального ремонту автомобіля "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 119 954,69 грн. 
Фізичною особою-підприємцем Кудрявцевою О.І. було складено Рахунок № 275 від 13.01.2026, відповідно до якого ремонт транспортного засобу згідно калькуляції становить 119 954,69, а враховуючи знижку 10% - 109 896,47 грн.
Судом встановлено, що позивачем було складено Страховий акт № 01592/16/926 від 16.01.2026 та Розрахунок суми страхового відшкодування згідно змісту яких позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про здійснення страхової виплати власнику пошкодженого автомобіля "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 109 896,47 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив страхову виплату у розмірі 109 896,47 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 65639 від 19.01.2026 на суму 48 813,47 грн та Довідкою про надходження страхових платежів по Договору FO № 2876002 про зарахування страхового платежу в розмірі 61 083,00 грн.
Судом встановлено, що Фізичною особою-підприємцем Кудрявцевою О.І. було проведено відновлюваний ремонт, пошкодженого у спірній дорожньо-транспортній пригоді, автомобіля "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується Актом виконаних робіт від 27.02.2026.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у дорожньо-транспортній пригоді має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, за правилами та у порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.
В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (транспортний засіб). 
Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхову виплату страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року в справі № 910/171/17 відображено правову позицію, згідно з якою на підставі вищевказаних правових норм до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.
Відповідно до примітки до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Європротокол - це спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками дорожньо-транспортної пригоди на місці аварії, потім надається страховику для підтвердження дорожньо-транспортної пригоди. Європротоколом можна скористатися при умовах, коли відсутні травмовані (загиблі) люди, водії-учасники дорожньо-транспортної пригоди мають поліси автоцивільної відповідальності, наявна згода водіїв транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди щодо її обставин, у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає за необхідне вказати про те, що в ході розгляду даного спору було встановлено, та підтверджено матеріалами справи те, що водії учасники дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 09.01.2026, погодилися на складання Європротоколу, потерпілий своєчасно звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 
Судом встановлено, що відповідно до полісу № ЕР-234174939, транспортний засіб марки "RENAULT SANDERO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким спричинено дорожньо-транспортну пригоду, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" (відповідачем). 
Відповідно до листа № 9-03/10055 від 04.06.2026 Моторного (транспортного) страхового бюро України страхова сума за шкоду, заподіяну майну визначена в сумі 250 000,00 грн, розмір франшизи - 0 грн. Строк дії полісу № № ЕР-234174939 з 30.11.2025 до 29.11.2026.
Відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" а до позивача як страховика, який здійснив страхову виплату за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що внаслідок здійснення страхової виплати страхувальнику пошкодженого транспортного засобу "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивач відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.
Позивач звернувся до відповідача із Заявою про виплату страхового відшкодування №00890/9226 від 17.02.2026 у розмірі 109 896,47 грн.
Відповідач не заперечував факт настання цивільно-правової відповідальності за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу "RENAULT SANDERO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахованого у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Судом встановлено, що відповідач сплатив на користь позивача страхову виплату в сумі 70 691,63 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 00163302 від 27.04.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач здійснив страхову виплату не у повному обсязі, оскільки фактично страхова виплата складає 109 896,47 грн, а відповідачем частково сплачено кошти у розмірі 70 691,63 грн. Відтак позивач просив суд стягнути з відповідача страхову виплату у розмірі 39 204,84 грн (109 896,47 грн (вартість відновлювального ремонту) - 70 691,63 грн (сплачена відповідачем страхова виплата).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
З 01.01.2025 набрав чинності новий Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-IX від 21.05.2024 (далі - Закон України № 3720-IX від 21.05.2024).
Відповідно до п. 6 Розділу VI. Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 3720-ІХ від 21.05.2024, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.
Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами) (абз 6 п. 6 Розділу VI. Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 3720-ІХ від 21.05.2024).
Отже, оскільки Договір страхування наземних транспортних засобів № FO-02876002 (поліс № ЕР-234174939) автомобіля "RENAULT SANDERO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким спричинено дорожньо-транспортну пригоду, взято на страхування відповідачем, було укладено у 2025 році, тобто після набрання чинності Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-ІХ від 21.05.2024, то для визначення розміру страхової виплати потерпілій особі страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов`язаний керуватися нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-ІХ від 21.05.2024.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України № 3720-ІХ від 21.05.2024 страховик потерпілої особи, який здійснив пряме врегулювання страхового випадку, має право зворотної вимоги до страховика відповідальної особи у розмірі фактично здійснених витрат на врегулювання страхового випадку та здійсненої страхової виплати з урахуванням положень частини п`ятої цієї статті. Розмір такої вимоги не може перевищувати розміру витрат, розрахованих відповідно до вимог цього Закону.
Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України № 3720-ІХ від 21.05.2024 страховик відповідальної особи зобов`язаний на вимогу страховика потерпілої особи, який здійснив пряме врегулювання страхового випадку, компенсувати заявлений ним розмір вимог, визначений частиною четвертою цієї статті, протягом п`яти робочих днів з дня отримання вимоги, якщо інший розмір компенсації чи строк її здійснення не передбачено положенням про пряме врегулювання страхових випадків.
Витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті (ч. 2 ст. 27 Закону України № 3720-ІХ від 21.05.2024).
Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 
Судом встановлено, що фактичні витрати позивача по страховій виплаті не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджуються вищезазначеними: Актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 12.01.2026, Ремонтною калькуляцією № 275 від 13.01.2026, Рахунком № 275 від 13.01.2026, Страховим актом № 01592/16/926 від 16.01.2026 та Розрахунком суми страхового відшкодування, платіжною інструкцією № 65639 від 19.01.2026 на суму 48 813,47 грн, Довідкою про надходження страхових платежів по Договору FO № 2876002, а також Актом виконаних робіт від 27.02.2026.
Відповідач заперечуючи проти задоволення позову, долучає до матеріалів справи Ремонтну калькуляцію № 70152 від 18.06.2026 та Страховий акт № 70152/1.
Судом встановлено, що відповідачем було проведено визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі чого було складено Ремонтну калькуляцію № 70152 від 18.06.2026.
Обґрунтовуючи необхідність проведення визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідач посилається на ч 3 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-ІХ від 21.05.2024 та застосовано розрахунок, з заміщенням аналогом оригінальних складових частин (деталей) транспортного засобу. А отже відповідно до Ремонтної калькуляції № 70152 від 18.06.2026 вартість відновлювального ремонту (з урахуванням аналогів) складає - 70 691,63 грн.
Частиною 2 статті 26 Закону України № 3720-ІХ від 21.05.2024 визначено, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України № 3720-ІХ від 21.05.2024 для транспортного засобу, строк експлуатації якого до настання дорожньо-транспортної пригоди не перевищує п`ять років або щодо якого є чинними гарантійні зобов`язання виробника транспортного засобу, за умови документального підтвердження їх чинності, до розрахунку вартості складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують заміни новими, включається вартість невживаних складових частин (деталей), дозволених заводом-виробником для обслуговування відповідних транспортних засобів. Для інших транспортних засобів до розрахунку вартості складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують заміни, може включатися вартість складових частин (деталей) транспортного засобу, що відповідають технічним характеристикам такого транспортного засобу та є аналогом оригінальних складових частин (деталей) транспортного засобу. Під час ремонту транспортного засобу не допускається встановлення складових частин (деталей), що призведе до зміни конструкції транспортного засобу або до невідповідності технічного стану транспортного засобу правилам дорожнього руху та технічної експлуатації.
Суд звертає увагу, що Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-ІХ від 21.05.2024 не передбачено зобов`язання страховика визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки такий звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що належним та допустимим доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , є:
- Рахунок № 275 від 13.01.2026, виставлений Фізичною особою-підприємцем Кудрявцевою О.І., відповідно до якого ремонт транспортного засобу становить 109 896,47 грн;
- Акт виконаних робіт від 27.02.2026.
Відтак, матеріалами справи підтверджується, що загальна сума відновлювального ремонту автомобіля "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 109 896,47 грн.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач також вказує, що позивачем не доведено, що ним було виплачено страхову виплату у розмірі 109 896,47 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив виплату страхову виплату у розмірі 109 896,47 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 65639 від 19.01.2026 на суму 48 813,47 грн та Довідкою про надходження страхових платежів по Договору FO № 2876002 про зарахування страхового платежу в розмірі 61 083,00 грн.
Судом встановлено, що автомобіль "AUDI Q8", реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" за Договором страхування наземних транспортних засобів № FO-02876002 від 28.10.2025.
Відповідно до п. 18.4 Загальних умов Договору страхування наземних транспортних засобів № FO-02876002 від 28.10.2025, у випадку якщо на дату складання страхового акту є частини страхової премії за цим Договором, що неоплачені, не залежно від того, термін сплати настав чи ні, розмір страхового відшкодування за рішенням страховика може направлятися в рахунок оплати несплачених частин страхової премії, частина страхового відшкодування, що залишилась понад суму заборгованості, перераховується в порядку, передбаченому цим Договором.
Так, судом встановлено, що у п. 3 Індивідуальної частини Договору страхування наземних транспортних засобів № FO-02876002 від 28.10.2025 визначено, що страхова премія становить 122 166,00 грн. 
Порядок та умови сплати страхової премії визначені в п. 4 Індивідуальної частини Договору страхування наземних транспортних засобів № FO-02876002 від 28.10.2025, в якій визначено, що страхувальник зобов`язаний сплатити страхову премію у розмірі 61 083,00 грн у строк до 29.10.2025, а 61 083,00 грн у строк до 28.01.2026.
Відтак, судом встановлено, що у страхувальника станом на дату спірної дорожньо-транспортної пригоди була наявна заборгованість зі сплати страхової премії 61 083,00 грн.
Отже, Договором страхування наземних транспортних засобів № FO-02876002 від 28.10.2025 передбачено право страховика зараховувати частину суми страхової виплати в рахунок оплати несплаченої частини страхової премії.
Зважаючи на викладене, суд відхиляє твердження відповідача про відсутність здійснення страхової виплати позивачем.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ Україна 39 204,84 грн підлягають задоволенню повністю.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 063,36 грн та 3% річних у розмірі 106,34 грн.
Судом встановлено, що позивач здійснив нарахування пені та 3% річних на суму основного боргу у розмірі 39 204,84 грн у період з 25.04.2026 по 27.05.2026.
За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 34 Закону України № 3720-ІХ від 21.05.2024 у разі прострочення здійснення страхової (регламентної) виплати з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на її отримання, крім страхових виплат особі, яка проводить чи провела лікування потерпілої фізичної особи, особі, яка здійснює чи здійснила ремонт транспортного засобу, та регламентних виплат, які здійснюються МТСБУ відповідно до пункту 4 частини першої статті 43 цього Закону, страховик (МТСБУ) сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення.
Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення пені у розмірі 1 063,36 грн є арифметично правильною та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 3% річних у розмірі 106,34 грн є арифметично правильною та підлягає задоволенню в повному обсязі.
За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" 40 374,54 грн, з яких: 39 204,84 грн страхової виплати, 1 063,36 грн пені, 106,34 грн 3% річних підлягають задоволенню повністю. 

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, понесених позивачем, який складається з суми судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
3 огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 2 662,40 грн покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" (Україна, 04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 40; ідентифікаційний код: 20782312) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" (Україна, 03117, місто Київ, пр.Берестейський, будинок 65; ідентифікаційний код: 30115243) 39 204,84 грн (тридцять дев`ять тисяч двісті чотири гривні 84 коп.) страхової виплати, 1 063,36 грн (одну тисячу шістдесят три гривні 36 коп.) пені, 106,34 грн (сто шість гривень 34 коп.) 3% річних та 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України).
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 23.07.2026.

Суддя Оксана ГУМЕГА