ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 08 липня 2026 року 	Справа № 903/404/26	

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу 
за позовом керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ковельської міської ради, м.Ковель 
до відповідачів:
1) Управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради, м.Ковель
2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансово-промислова компанія “Ресурсгруп”, м.Київ
про визнання недійсними додаткових угод, стягнення 1 101 746,96 грн,
за участю представників:
від позивача: н/з,
від відповідача-1: н/з,
від відповідача-2: Зайцева А. М. – діє в порядку самопредставництва,
в судовому засіданні взяв участь Шарунович Є. В. - прокурор відділу Волинської обласної прокуратури (службове посвідчення №082091 від 22.08.2025),
встановив:
29.04.2026 сформовано в системі “Електронний суд” та зареєстровано в Господарському суді Волинської області позовну заяву керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ковельської міської ради до Управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансово-промислова компанія “Ресурсгруп”, в якій прокуратура просить:
- визнати недійсними додаткові угоди № 3 від 12.06.2024, № 4 від 04.07.2024, № 5 від 05.08.2024 до договору №53ФПК/50 від 02.02.2024, що укладений між Управлінням освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансово-промислова компанія “Ресурсгруп”; 
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансово-промислова компанія “Ресурсгруп” на користь Ковельської міської ради кошти в сумі 1 101 746,96 грн.
На обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірні додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу від 02.02.2024 №53ФПК/50 укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі” та Особливостей, затверджених постановою Уряду від 12.10.2022 № 1178, а тому просить визнати їх недійсними на підставі ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України. Крім того, враховуючи, що збільшення сторонами вартості одиниці предмету закупівлі за відсутності визначених законом умов, призвело до безпідставного збереження відповідачем коштів у сумі 1 101 746,96 грн, вважає, що останній зобов`язаний повернути їх до бюджету.
Ухвалою суду від 04.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.06.2026; запропоновано відповідачам подати суду відзив на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України; запропоновано прокурору та позивачу подати суду відповідь на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України.
13.05.2026 сформовано в системі “Електронний суд”, а 14.05.2026 зареєстровано в Господарському суді Волинської області відзив відповідача-1, в якому відповідач-1 просить врахувати, що на момент укладання договору та додаткових угод діяли приписи Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1179, які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
15.05.2026 відповідач-2 через систему “Електронний суд” подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Вказує, що внесення змін до договору за взаємною згодою сторін, погодження сторонами порядку внесення змін в договір, внесення змін до договору на підставі додаткових угод внаслідок зміни тарифу на послуги з постачання та передачі електричної енергії, коливання цін на ринку електричної енергії в сторону збільшення, що не залежало від ТзОВ “ФПК “Ресурсгруп”, відповідало умовам договору і вимогам Закону України "Про публічні закупівлі" та Особливостей. Також зазначає, що збільшення ціни за одиницю товару у кожній додатковій угоді здійснювалося за рахунок зміни обсягу товару та не призвело до збільшення ціни договору, що в сукупності свідчить про дотримання сторонами положень договору, положень Закону України "Про публічні закупівлі", Особливостей та положень ст. 632, 652 ЦК України, а тому вважає, що відсутні підстави для визнання додаткових угод недійсними та стягнення з відповідача-2 коштів у сумі 1 101 746,96 грн.
18.05.2026 прокурор через систему “Електронний суд” подав відповіді на відзиви, в яких заперечує доводи відповідача-1 та відповідача-2, викладені у відзивах, та просить позовні вимоги задовольнити повністю.
22.05.2026 відповідач-2 через систему “Електронний суд” подав заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечує доводи прокурора, наведені у відповіді на відзив, та просить у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 03.06.2026 постановлено закрити підготовче провадження; призначити справу до судового розгляду на 08.07.2026.
Ухвалу суду від 03.06.2026 надіслано учасникам справи до їх електронних кабінетів 04.06.2026.
В судове засідання 08.07.2026 представники позивача та відповідача-1 не з`явилися.
Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неявка в судове засідання представників позивача та відповідача-1 не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки ці учасники належним чином повідомлені про судовий розгляд, а тому на підставі статті 202 Господарського процесуального кодексу України справу було розглянуто за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-2, суд встановив, що 30.01.2024 на веб-сайті електронної системи публічних закупівель «Prozorro» Управлінням освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради оприлюднено оголошення UA-2024-01-30-011602-a про проведення відкритих торгів на закупівлю товарів електрична енергія, вільні ціни, з розподілом в кількості 1 108 197 кіловат-годин (далі – кВт*год) з терміном поставки товарів до 31.12.2024 з очікуваною вартістю закупівлі 9 885 117,24 гривень. Джерелом фінансування закупівлі стали кошти місцевого бюджету. 
За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-промислова компанія «Ресурсгруп» (надалі – ТзОВ «ФПК «Ресурсгруп», постачальник), з яким 02.02.2024 укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 53ФПК/50 (надалі – договір).
Згідно з п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. 
Відповідно до п. 2.3 кількість (обсяг) електричної енергії, яка постачається за цим договором визначено у додатку № 1 та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Згідно вказаного додатку обсяг постачання електроенергії становить 1 108 197 кВт*год. 
Строк (термін) поставки товару: з 01.02.2024 по 31.12.2024 включно (п. 3.1 договору). 
Загальна ціна (сума) (за рахунок коштів місцевого бюджету) договору становить 7 648 022,12 грн, в тому числі ПДВ – 1 274 670,36 грн (п. 5.1 договору). 
Відповідно до п. 5.2 договору ціна за одиницю товару визначається у додатку № 2 до договору. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, яка зазначена у додатку № 2 до договору. Ціна за 1 кВт*год включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, які оплачуються споживачем через постачальника. 
Згідно із специфікацією (додаток № 2) ціна за одиницю кВт*год (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) становить 6,90132 грн.
Пунктом 5.3 договору визначено, що ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» з урахуванням Особливостей, що оформлюються додатковою угодою, у порядку, визначеному у додатку №3 до цього договору.
Згідно з п. 2 додатку № 3 до договору сторона, яка ініціює зміну договору, надсилає іншій стороні пропозицію про зміну умов договору з обґрунтуванням підстав для внесення відповідних змін, до якої додаються: 
2.1. проєкт додаткової угоди про зміну умов договору; 
2.2. документальне підтвердження підстав для зміни умов договору у випадках, передбачених цим додатком.
Відповідно до п. 6. додатку № 3 до договору істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених пунктом 19 Особливостей: 
6.1. Зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача. Сторони можуть внести зміни до договору у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача, а також у випадку зменшення обсягу споживчої погреби товару. В такому випадку ціна договору зменшується в залежності від зміни таких обсягів. 
Пунктом 6.2. додатку № 3 до договору визначено, що погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. 
У разі коливання ціни товару на ринку, зацікавлена сторона ініціює внесення змін у договір щодо зміни ціни за одиницю товару на той відсоток коливання, що відбувся. Факт коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується даними АТ «Оператор ринку», зокрема даними, розміщеними на офіційному сайті https://www.oree.com.ua/ та/або довідкою(ми) або листом(ми) або іншим(и) документом(ами) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа(ів) або документів) відповідних органів або установ або організацій, які можуть надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, в тому числі довідки, цінові довідки, експертні висновки будь-якої торгово-промислової палати. 
Довідки складаються з використанням інформації, оприлюдненої АТ «Оператор ринку» на своєму офіційному веб-сайті (https://www.oree.com.ua) про результати торгів на ринку «на добу наперед» за 10 днів місяця/20 днів місяця/місяць, відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та/або інформації з інших офіційних джерел.
До розрахунку відсотку коливання ціни приймається середньозважена ціна за одиницю товару на РДН за відповідний період: десять днів/двадцять днів/місяць, що передує місяцю підняття ціни з попереднім (суміжним) місяцем. 
В залежності від коливання ціни товару на ринку, сторони протягом дії договору мають право вносити зміни декілька разів в частині пропорційного збільшення ціни за одиницю товару, кожного разу, з урахуванням попередніх змін за умови, що така зміна не призведе до збільшення загальної вартості, визначеної в договорі.
Погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг). Сторони можуть внести зміни до договору у разі узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг (п. 6.5. додатку № 3 договору).
У п. 13.1 договору сторони дійшли згоди, що договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2024, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Отже, на час укладання договору сторонами було погоджено всі істотні умови договору, а саме: предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України “Про публічні закупівлі” та Особливостей № 1178.
У подальшому між Управлінням освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради та ТзОВ «ФПК «Ресурсгруп» до договору № 53ФПК/50 від 02.02.2024 було укладено ряд додаткових угод, а саме:
- додатковою угодою № 1 від 23.02.2024 сторони погодили, що відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України, ч.7 ст.180 ГК України умови договору, застосовуються до правовідносин, що склалися між сторонами, починаючи з 31.01.2024 року;
- додатковою угодою № 2 від 07.05.2024 внесено зміни до преамбули договору, у зв`язку зі зміною підписанта постачальника, а також викладено реквізити постачальника у новій редакції;
- додатковою угодою № 3 від 12.06.2024 зменшено обсяг постачання електроенергії на 72 412,053 кВт*год, тобто до 1 035 784,947 кВт*год, а також збільшено ціну за одиницю електроенергії у період з 30.06.2024 по 31.12.2024 з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ на 16,21 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 6,90132 грн на 8,0202 грн), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 26,64 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 3,50 грн на 4,4324 грн);
- додатковою угодою №4 від 04.07.2024 зменшено обсяг постачання електроенергії на 62 767,573 кВт*год, тобто до 973 017,374 кВт*год, а також збільшено ціну за одиницю електроенергії у період з 22.07.2024 по 31.12.2024 з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ на 37,77 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 6,90132 грн на 9,508422 грн), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 62,07 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 3,50 грн на 5,672585 грн);
- додатковою угодою № 5 від 05.08.2024 зменшено обсяг постачання електроенергії на 20 184,035 кВт*год, тобто до 952 833,339 кВт*год, а також збільшено ціну за одиницю електроенергії у період з 21.08.2024 по 31.12.2024 з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ на 48,06 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 6,90132 грн на 10,2184032 грн), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 78,97 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 3,50 грн на 6,264236 грн); 
- додатковою угодою № 6 від 17.12.2024 зменшено суму договору на 90 497,48 грн та обсяг постачання електроенергії на 17 392,339 кВт*год, тобто до 935 441 кВт*год.
На виконання умов договору ТзОВ «ФПК «Ресурсгруп» у 2024 році поставило Управлінню освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради 935 441 кВт*год електричної енергії, що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії та прийому-передачі послуг, а саме: 4 929 кВт*год за актом № 0214168024011 від 15.02.2024; 158 405 кВт*год за актом № 0214168024021 від 11.03.2024; 125 199 кВт*год за актом № 0214168024031 від 09.04.2024; 127 630 кВт*год за актом № 0214168024041 від 08.05.2024; 105 230 кВт*год за актом № 0214168024051 від 12.06.2024; 67 185 (64 946 + 2 239) кВт*год за актом № 0214168024061 від 09.07.2024; 21 925 (14 852 + 7 073) кВт*год за актом № 0214168024071 від 12.08.2024; 29 826 (19 243 + 10 583) кВт*год за актом № 0214168024081 від 31.08.2024; 92 412 кВт*год за актом № 0214168024091 від 30.09.2024; 127 579 кВт*год за актом № 0214168024101 від 31.10.2024; 75 121 кВт*год за актом № 0214168024111 від 10.12.2024.
Управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради за поставлену електричну енергію сплатило 7 557 524,64 грн: за актом № 0214168024011 від 15.02.2024 сплачено 34 016,61 грн (платіжні доручення № 508 від 16.02.2024 на суму 13 492,08 грн, № 509 від 16.02.2024 на суму 20 524,53 грн); за актом № 0214168024021 від 11.03.2024 сплачено 1 093 203,60 грн (платіжні доручення № 873 від 13.03.2024 на суму 462 485,06 грн, № 874 від 13.03.2024 на суму 630 532,20 грн, № 875 від 13.03.2024 на суму 186,34 грн); за актом № 0214168024031 від 09.04.2024 сплачено 864 038,36 грн (платіжні доручення № 1242 від 10.04.2024 на суму 462 623,09 грн, № 1246 від 10.04.2024 на суму 395 307,60 грн, № 1247 від 10.04.2024 на суму 213,94 грн, № 1248 від 10.04.2024 на суму 4 180,09 грн, № 1249 від 10.04.2024 на суму 1 713,64 грн); за актом № 0214168024041 від 08.05.2024 сплачено 880 815,47 грн (платіжні доручення № 1724 від 09.05.2024 на суму 472 402,26 грн, № 1727 від 09.05.2024 на суму 400 959,79 грн, № 1729 від 09.05.2024 на суму 213,94 грн, № 1732 від 09.05.2024 на суму 5 134,56 грн, № 1733 від 09.05.2024 на суму 2 104,92 грн); за актом № 0214168024051 від 12.06.2024 сплачено 726 225,91 грн (платіжні доручення № 2347 від 13.06.2024 на суму 303 423,44 грн; № 2348 від 13.06.2024 на суму 415 694,11 грн, № 2369 від 13.06.2024 на суму 1 000,69 грн, № 2373 від 13.06.2024 на суму 4 331,83 грн, № 2374 від 13.06.2024 на суму 1 775,84 грн); за актом № 0214168024061 від 09.07.2024 сплачено 466 170,35 грн (платіжні доручення № 2721 від 10.07.2024 на суму 280 465,46 грн, № 2722 від 10.07.2024 на суму 179 862,58 грн, № 2724 від 10.07.2024 на суму 999,16 грн, № 2727 від 10.07.2024 на суму 3 434,98 грн, № 2728 від 10.07.2024 на суму 1 408,17 грн); за актом № 0214168024071 від 12.08.2024 сплачено 186 369,08 грн (платіжні доручення № 3110 від 13.08.2024 на суму 112 722,48 грн, № 3111 від 13.08.2024 на суму 67 653,89 грн, № 3113 від 13.08.2024 на суму 722,53 грн, № 3114 від 13.08.2024 на суму 3 740,13 грн, № 3115 від 13.08.2024 на суму 1 530,05 грн); за актом № 0214168024081 від 31.08.2024 сплачено 291 111,92 грн (платіжні доручення № 3462 від 12.09.2024 на суму 186 041,85 грн, № 3463 від 12.09.2024 на суму 95 719,66 грн, № 3464 від 12.09.2024 на суму 937,00 грн, № 3465 від 12.09.2024 на суму 5 967,16 грн, № 3466 від 12.09.2024 на суму 2 446,25 грн); за актом № 0214168024091 від 30.09.2024 сплачено 944 303,05 грн (платіжні доручення № 3924 від 11.10.2024 на суму 523 223,11 грн, № 3925 від 11.10.2024 на суму 410 258,66 грн, № 3926 від 11.10.2024 на суму 2 033,46 грн, № 3927 від 11.10.2024 на суму 6 232,71 грн, № 3928 від 11.10.2024 на суму 2 555,11 грн); за актом № 0214168024101 від 31.10.2024 сплачено 1 303 653,64 грн (платіжні доручення № 4307 від 11.11.2024 на суму 676 775,05 грн, № 4308 від 11.11.2024 на суму 609 946,69 грн, № 4321 від 11.11.2024 на суму 8 225,74 грн, № 4326 від 11.11.2024 на суму 5 334,01 грн, № 4327 від 11.11.2024 на суму 3 372,15 грн); за актом № 0214168024111 від 10.12.2024 сплачено 767 616,65 грн (платіжні доручення № 4905 від 11.12.2024 на суму 335 184,66 грн, № 4906 від 11.12.2024 на суму 39 238,06 грн, № 4907 від 11.12.2024 на суму 387 543,15 грн, № 4908 від 11.12.2024 на суму 1 481,67 грн, № 4909 від 11.12.2024 на суму 2 956,92 грн, № 4910 від 11.12.2024 на суму 1 212,19 грн).
Договір сторонами виконано, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю UA-2024-01-30-011602-a, оприлюдненому у системі публічних закупівель «Prozorro». Всього за договором поставлено 935 441 кВт*год, за які сплачено 7 557 524,64 грн.
У справі заявлено вимогу визнати недійсними додаткові угоди № 3 від 12.06.2024, № 4 від 04.07.2024 та № 5 від 05.08.2024 до договору № 53ФПК/50 від 02.02.2024 про постачання електричної енергії споживачу на підставі ст.203, 215 ЦК України, як таких, що укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.
За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).
Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В абзаці 2 частини 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".
Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
За загальним правилом ціна є істотною умовою господарського договору і встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 ЦК України).
Як передбачено частиною 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна за одиницю товару не повинна відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 виклав правову позицію про те, що закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобіганням ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.
При цьому у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. В іншому випадку не досягається мета вищевказаного Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, постановах Верховного Суду від 06.02.2025 №916/747/24, від 13.04.2023 у справі 3916/2536/22, від 07.12.2022 у справі №927/189/22, від 22.06.2022 у справі 3917/491/21, від 07.09.2022 у справі 3927/1058/21 від 18.06.2021 у справі 3927/491/19 ).
Такий правовий висновок викладений також у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Інший підхід до розуміння положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10% ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону №922-VIII.
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Велика Палата Верховного Суду, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, зауважила, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
Також, дотримуючись наведених висновків, Верховний Суд у постанові від 03.02.2026 у справі №906/607/24 зазначив, що у ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі» передбачена можливість внесення змін до договору про закупівлю у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми.
Інший підхід до розуміння положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та 5 Закону України "Про публічні закупівлі". Крім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Отже, зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Крім того, внесення змін до договору про закупівлю щодо ціни товару повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Обґрунтовуючи укладення спірних додаткових угод, якими сторони погодили збільшити ціну за одиницю товару (регульована частина ціни), відповідач-2 послався на довідки Хмельницької торгово-промислової палати, у яких наведено відомості з офіційного сайту ДП «Оператор ринку» про середньозважені ціни електричної енергії з квітня по липень 2024 року; в частині збільшення ціни на понад 10% посилався на п.19 Особливостей, яким було надано право сторонам договору збільшувати ціну за одиницю товару на відсоток коливання такої ціни у бік збільшення (без прив`язки до обмеження у 10%).
Щодо наданих відповідачем-2 цінових довідок. 
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 року у справі №913/368/19, від 11.05.2023 року у справі №910/17520/21).
Тобто, сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
Постачальнику необхідно не лише довести підвищення ціни на товар на ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, він також повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також повинен довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/366/22, від 23.11.2023 у справі №917/1009/22.
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 року у справі №920/19/24).
Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі №916/747/24).
Параграфом 1 глави 5 розділу І ГПК України унормовані основні положення про докази. При цьому суд виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести Державну службу статистики України, на яку Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Отже, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 року у справі №926/3244/22).
З матеріали справи вбачається, що 10.06.2024 року постачальник направив споживачу лист № 10745 про коливання ціни на ринку електричної енергії із наданням копії цінової довідки № 22-05/646 від 10.06.2024 року Хмельницької торгово-промислової палати з відомостями про середньозважену ціну електричної енергії на ринку «на добу наперед» в ОЕС України за квітень 2024 року та за травень 2024 року із зазначенням коливання на 26,64% у бік збільшення у травні 2024 року відносно квітня 2024 року; 01.07.2024 року постачальник направив споживачу лист № 10962 про коливання ціни на ринку електричної енергії із наданням копії цінової довідки № 22-05/795 від 01.07.2024 року Хмельницької торгово-промислової палати з відомостями про середньозважену ціну електричної енергії на ринку «на добу наперед» в ОЕС України за травень 2024 року та за червень 2024 року із зазначенням коливання на 27,98% у бік збільшення у червні 2024 року відносно травня 2024 року; 31.07.2024 року постачальник направив споживачу лист № 11251 про коливання ціни на ринку електричної енергії із наданням копії цінової довідки № 22-05/921 від 31.07.2024 року Хмельницької торгово-промислової палати з відомостями про середньозважену ціну електричної енергії на ринку «на добу наперед» в ОЕС України за червень 2024 року та за липень 2024 року із зазначенням коливання на 10,43% у бік збільшення у липні 2024 року відносно червня 2024 року. 
Враховуючи наведене, а також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.02.2026 у справі №906/607/24, відповідно до яких довідка про коливання ціни має відображати ціну станом на дату укладення договору, ринкову ціну станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, (як у бік збільшення, так і у бік зменшення), а також ціну станом на дату укладення додаткової угоди, надані відповідачем довідки Хмельницької торгово-промислової палати № 22- 05/646 від 10.06.2024, № 22-05/795 від 01.07.2024 та № 22-05/921 від 31.07.2024 не відображають необхідної інформації, та відповідно не підтверджують коливання ціни, як передбачено законодавством. 
При цьому слушними є аргументи прокурора, що відповідні довідки, надані відповідачем-2, не можуть підтверджувати коливання цін у бік збільшення станом на дату укладення додаткових угод, оскільки оспорюваними угодами змінені ціни застосувались, відповідно, з 30.06.2024, у той час як додаткова угода № 3 укладена 12.06.2024, з 22.07.2024, в той час як угода № 4 укладена 04.07.2024, з 21.08.2024, в той час як угода № 5 укладена 21.08.2024.
Як випливає з матеріалів справи, внаслідок укладення додаткової угоди № 3 від 12.06.2024 збільшено ціну за одиницю електроенергії з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ на 16,21 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 6,90132 грн на 8,0202 грн), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 26,64 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 3,50 грн на 4,4324 грн); внаслідок підписання додаткової угоди № 4 від 04.07.2024 збільшено ціну за одиницю електроенергії з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ на 37,77 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 6,90132 грн на 9,508422 грн), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 62,07 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 3,50 грн на 5,672585 грн); внаслідок підписання додаткової угоди № 5 від 05.08.2024 збільшено ціну за одиницю електроенергії з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ на 48,06 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 6,90132 грн на 10,2184032 грн), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 78,97 % від ціни, узгодженої у договорі від 02.02.2024 (з 3,50 грн на 6,264236 грн), тобто істотно перевищено встановлений законодавством граничний рівень у 10 відсотків, що суперечить п. 2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Водночас доводи відповідачів зводяться до того, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 затверджено "Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування". Згідно вищезазначених особливостей, на переконання відповідачів, сторони були вправі підвищувати відсоток ціни за одиницю товару пропорційно коливанню відсотку ціни такого товару на ринку без обмежень, встановлених нормами частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Спростовуючи твердження відповідачів в цій частині суд звертається до правових висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 та від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, згідно з якими підпункт 2, підпункт 7 пункту 19 Особливостей не свідчать про зміну законодавства у відповідній категорії спору, оскільки: 1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом; 2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та вони не встановлюють іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.
Тобто, постанова Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 не передбачає внесення змін до Закону "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану.
Разом з цим така Постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178 не скасовує та не передбачає внесення будь-яких змін до Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, до норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 вказаного Закону (схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах 06.02.2025 року у справі №916/747/24, від 18.06.2024 року у справі №922/2595/23, від 01.10.2024 року у справі №918/779/23).
Відповідно, як на момент виникнення спірних правовідносин (укладення основного договору та додаткових угод до нього), так і на момент розгляду справи норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» була чинною та незмінною за своїм буквальним змістом. Дія такої норми на час дії воєнного стану не скасовувалась та не призупинялась.
Отже, в будь якому випадку сторони мали керуватися обмеженнями, встановленими, зокрема, у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі".
З огляду на викладене, сторонами не було дотримано вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та збільшено ціну електричної енергії за додатковими угодами №3 від 12.06.2024, № 4 від 04.07.2024, № 5 від 05.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 53ФПК/50 від 02.02.2024 понад встановлений законом граничний рівень, що є порушенням імперативних вимог спеціального законодавства, що регулює спірні правовідносини, а відтак позовні вимоги про визнання зазначених додаткових угод недійсними є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення із ТзОВ «ФПК «Ресурсгруп» 1 101756,96 грн. 
Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. 
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 викладено висновок про те, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України) та застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права його учасників. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна його відчужувачу не відновлює права позивача, то судом може бути застосований іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в рамках заявлених позовних вимог.
Верховний Суд у постанові від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15, роз`яснюючи застосування статей 215, 216 ЦК України, зазначив, що двостороння реституція є необхідним правовим наслідком визнання правочину недійсним і не може бути проігнорована сторонами. Повернення всього отриманого за таким правочином є юридичним обов`язком, що виникає безпосередньо з норм закону та факту недійсності правочину.
Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсними вищевказаних додаткових угод, то розрахунок за поставлену електроенергію повинен здійснюватися за ціною, узгодженою у договорі про постачання електричної енергії споживачу № 53 ФПК/50 від 02.02.2024, а саме: за ціною 6,90132 грн/кВт*год з ПДВ. 
З огляду на викладене, здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію за ціною, визначеною умовами договору, Управління освіти повинно було сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 935 411 кВт*год кошти у розмірі 6 455 777,68 грн з ПДВ (935441 кВт*год х 6,90132 грн). 
Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 1 101 746,96 грн (7 557 524,64 – 6 455 777,68), яка підлягає стягненню з відповідача-2, оскільки була отримана останнім за відсутності достатньої правової підстави, оскільки така підстава відпала внаслідок визнання недійсними додаткових угод № 3, № 4 та № 5, у зв`язку з чим зазначені кошти підлягають поверненню позивачу - Ковельській міській раді на підставі статей 216 та 1212 ЦК України.
Заперечення відповідачів, викладені у відзивах на позовну заяву, не спростовують обставин, встановлених судом під час розгляду справи.
Обґрунтування наявності порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті (абз. 1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Таким чином, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".
У Рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Водночас, тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому, розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Прокурор звернувся до господарського суду в інтересах Ковельської міської ради.
Як стверджує прокурор, зазначеним органом не вжито заходів, у тому числі щодо звернення до суду з відповідним позовом для захисту інтересів держави.
Судом встановлено, що прокурором приєднано до позовної заяви лист до Ковельської міської ради №24-230ВИХ-26 від 15.04.2026, в якому проінформовано про наявність факту незаконного укладення додаткових угод до договору, а також висловлено прохання про надання інформації з приводу того, чи вживались органом місцевого самоврядування заходи, спрямовані на стягнення з відповідача-2 коштів, сплачених за товар, який був поставлений за завищеною ціною, чи планує орган вживати заходів представницького характеру з метою визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення з ТзОВ «ФПК «Ресурсгруп» коштів, сплачених за товар, який був поставлений за завищеною ціною. 
Ковельською міською радою надано відповідь за № 3479/01.17/2-26 від 27.04.2026, у якій органом місцевого самоврядування надано оцінку спірним правовідносинам та висловлено прохання про вжиття заходів представницького характеру Волинською обласною прокуратурою про скасування додаткових угод до договору та стягнення з ТзОВ «ФПК «Ресурсгруп» безпідставно сплачених коштів.
Зазначене вказує на наявність підстав для застосування представницьких повноважень прокурором.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а у разі встановлення судом незаконності додаткових угод, на підставі яких ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.
Окремо слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді.
Зокрема, Велика Палата зазначила, що прокурор, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (п. 10.3) зазначила, що орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави.
З урахуванням наведеного позов керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ковельської міської ради спрямований на захист інтересів держави.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 по справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначила, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що вказаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства.
За таких обставин, в уповноваженого органу, в інтересах якого пред`явлено позов, був час і можливість самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави, однак він не скористався правом звернутися до суду за захистом інтересів держави, що, безумовно, свідчить про невжиття компетентним органам жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак і про його бездіяльність. 
З урахуванням викладеного, у цьому випадку прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення до суду із позовом в інтересах держави в особі Ковельської міської ради.
Враховуючи обізнаність Ковельської міської ради про порушення інтересів держави та територіальної громади; беручи до уваги характер наданої інформації про відсутність заперечень проти подання прокурором позову в її інтересах та відсутність наміру звертатись до суду самостійно, з огляду на наявність порушень інтересів держави, що полягає у неналежному виконанні уповноваженим органом функцій із їх захисту, у керівника Волинської обласної прокуратури є підстави для представництва інтересів держави в особі Ковельської міської ради.
У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст.129 ГПК України з відповідачів на користь Волинської обласної прокуратури слід стягнути порівну по 10 604,08 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. 

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсними додаткові угоди № 3 від 12.06.2024, № 4 від 04.07.2024, № 5 від 05.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу №53ФПК/50 від 02.02.2024, укладеного між Управлінням освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансово-промислова компанія “Ресурсгруп”.
3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансово-промислова компанія “Ресурсгруп” (вул.Червоноармійська/Басейна, буд. 1-3/2"А", м.Київ, 01004, код ЄДРПОУ 41468654) на користь Ковельської міської ради (вул.Незалежності,73, м.Ковель, Волинська область, 45000, код ЄДРПОУ 21735504) 1 101 746 грн 96 коп. безпідставно збережених коштів, зарахувавши їх за реквізитами позивача: отримувач коштів: ГУК у Волин.обл/м.Ковель/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 38009371, номер рахунку (IBAN): UA798999980314010544000003564, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), код класифікації доходів бюджету: 24060300.
4. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансово-промислова компанія “Ресурсгруп” (вул.Червоноармійська/Басейна, буд. 1-3/2"А", м.Київ, 01004, код ЄДРПОУ 41468654) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, Волинська область, 43025, код ЄДРПОУ 02909915) 10 604 грн 08 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, зарахувавши їх за наступними реквізитами: отримувач коштів: Волинська обласна прокуратура, код отримувача (ЄДРПОУ): 02909915, номер рахунку (IBAN): UA138201720343140001000004945, банк отримувача: Держказначейська служба України, м.Київ.
5. Стягнути із Управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради (вул.Незалежності,101, м.Ковель, Волинська область, 45000, код ЄДРПОУ 02141680) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, Волинська область, 43025, код ЄДРПОУ 02909915) 10 604 грн 08 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, зарахувавши їх за наступними реквізитами: отримувач коштів: Волинська обласна прокуратура, код отримувача (ЄДРПОУ): 02909915, номер рахунку (IBAN): UA138201720343140001000004945, банк отримувача: Держказначейська служба України, м.Київ.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повне рішення виготовлено і підписано 10.07.2026

Суддя   І. О. Якушева