ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 291/106/26 | | Головуючий у 1-й інст. Митюк О.В.
| | Доповідач Панкеєва В.А.

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Панкеєвої В.А.,
суддів  Галацевич О.М.,
Бондар О.О.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу № 291/106/26 за позовом акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства "Акцент-Банк" - адвоката Омельченка Євгена Володимировича
на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2026 року,

встановив:

У лютому 2026 року акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі - АТ "А-Банк") звернулося до суду із вказаним позовом.
Позов мотивований тим, що 30.09.2024 відповідачка з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Цього ж дня на підставі підписаної нею заяви щодо встановлення кредитного ліміту (заяви про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком) їй було відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт зі сплатою процентів за його користування у розмірі 40,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку як засіб доступу до рахунку.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
АТ "А-Банк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі відповідно до умов договору. Водночас відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості. Станом на 01.02.2026 заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 14084,62 грн та складається з: 10591,03 грн - заборгованість за кредитом; 3043,59 грн - заборгованість по відсотках; 450,00 грн - пеня.
Враховуючи викладене, АТ "А-Банк" просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором від 30.09.2024 у розмірі 14084,62 грн та судові витрати у розмірі 2662,40 грн.
Ружинський районний суд Житомирської області заочним рішенням від 22 квітня 2026 року позов АТ "А-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "А-Банк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.09.2024 у розмірі 10591,03 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2002,01 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ "А-Банк" подало апеляційну скаргу. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами.
Апелянт зазначає, що відповідач, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк", підтвердила факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та погодилася з ними. Крім того, відповідач отримала кредитну картку, користувалася кредитними коштами та здійснювала платежі на погашення заборгованості, що на переконання банку свідчить про фактичне прийняття запропонованих умов кредитування та укладення кредитного договору.
Посилаючись на положення статей 638, 641, 642, 1048, 1054 ЦК України банк вказує, що фактичне отримання та використання позичальником кредитних коштів підтверджує прийняття пропозиції банку про укладення договору, а тому відповідач зобов`язана повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти відповідно до погоджених сторонами умов кредитування.
АТ "А-Банк" вважає помилковим посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. На думку апелянта, фактичні обставини цієї справи є відмінними, оскільки банк на підтвердження погодження умов кредитування надав не лише Тарифи та Паспорт споживчого кредиту, а й заяву про встановлення кредитного ліміту, в якій визначені умови кредитування, зокрема строк кредитування та процентна ставка. Вказана заява підписана відповідачкою за допомогою електронного підпису, згоду на використання якого вона надала при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Апелянт також наголошує на тому, що електронна форма кредитного договору та використання електронного підпису відповідають вимогам законодавства. На підтвердження цього банк посилається на положення статей 6, 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", статті 13 Закону України "Про споживче кредитування", статті 207 ЦК України, а також нормативно-правові акти Національного банку України, якими врегульовано порядок застосування електронного та цифрового власноручного підпису в банківській системі. Зазначає, що юридична сила електронного документа не може заперечуватися виключно з тієї підстави, що він має електронну форму.
Крім того, банк посилається на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20 та зазначає, що за наявності підписаних позичальником документів, у яких визначено процентну ставку та інші істотні умови кредитування, такі умови слід вважати погодженими сторонами. На переконання апелянта, наявні у матеріалах цієї справи документи підтверджують погодження відповідачкою умов щодо розміру процентної ставки та порядку її нарахування, а тому висновок місцевого суду про відсутність підстав для стягнення процентів є помилковим.
Також апелянт не погоджується із сумнівами суду першої інстанції щодо правильності наданого банком розрахунку заборгованості, зазначаючи, що розмір та рух заборгованості підтверджуються банківською випискою, яка була долучена до матеріалів справи.
З огляду на наведене АТ "А-Банк" вважає рішення суду першої інстанції в оскарженій частині незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, стягнути з відповідачки заявлену банком заборгованість у повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного. 
За приписами ч.1-2 ст.202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Статтями 525-526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідач фактично отримала та використала надані банком кредитні кошти, однак належним чином зобов`язання щодо їх повернення не виконала, у зв`язку з чим з неї на користь АТ "А-Банк" підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 591,03 грн.
Водночас суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення 3 043,59 грн процентів за користування кредитом, оскільки підписана відповідачем анкета-заява, за висновком суду, не містила погоджених сторонами умов щодо розміру процентної ставки та порядку нарахування процентів, а надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифи не містять підпису позичальника та не підтверджують, що саме з такою їх редакцією відповідач була ознайомлена і погодилася на момент укладення договору. Також суд відмовив у стягненні 450 грн пені, пославшись на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені), нарахованої за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором.
Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому апеляційним судом переглядається саме в цій частині.
Встановлено, що 30.09.2024 АТ "А-Банк" та ОСОБА_2 підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк".
Згідно із вказаною анкетою-заявою, ОСОБА_2 підтвердила, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ "А-Банк", що розміщені за посиланням: https://a-bank.com.ua, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с.10).
Цього ж дня АТ "А-Банк" та ОСОБА_2 підписали заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. За змістом цієї заяви, ОСОБА_2 просила відкрити їй поточний рахунок та встановити кредитний ліміт.
Пунктом 7 заяви передбачено, що пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001 %. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3.4 % на місяць. 
Строк кредитування - 240 місяців (п.8).
Довідкою за картами підтверджується, що ОСОБА_3 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня місяця 2031 року; № НОМЕР_3 , строком дії до грудня місяця 2031 року; № НОМЕР_4 , строком дії до грудня місяця 2031 року; № НОМЕР_5 , строком дії до грудня місяця 2031 року; № НОМЕР_6 , строком дії до грудня місяця 2031 року (а.с.13).
Згідно із довідкою за лімітами, 30.09.2024 ОСОБА_3 встановлено кредитний ліміт за період з 30.09.2024 по 01.02.2026: 30.09.2024 - 0,00 грн, 20.10.2024 збільшено 10000,00 грн, 14.11.2024 зменшено 10000,00 грн, 25.01.2025 зменшено 9010,00 грн, 14.02.2025 зменшено 8661,00 грн, 27.03.2025 зменшено 8544,00 грн, 27.03.2025 збільшено 10600,00 грн (а.с.26).
З виписки від 01.02.2026 по картці за період з 30.09.2024 - 01.02.2026 встановлено, що у ОСОБА_1 сума витрат за період: 313250,83 грн, сума зарахувань за період: 306876,20 грн, сума комісій: 7179,24 грн, сума кешбеку: 7,69 грн (а.с.15 зв.-25).
Згідно розрахунку заборгованостi за договором № Б\Н вiд 30.09.2024, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) -10591,03 грн, залишок заборгованості за тілом кредиту - 10591,03 грн, залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 0,00 грн, загальний залишок заборгованості за процентами - 3043,59 грн, залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість - 733,99 грн, залишок заборгованості за процентами на прострочені заборгованість - 2309,60 грн, заборгованість за пенею штраф - 450,00 грн, разом -14084,62 грн (а.с.8-9).
Згідно із паспортом споживчого кредиту "Кредитна картка "Bolt", пільгова процентна ставка становить 0,000001 %. Пільговий період - до 62 днів (діє з моменту виникнення заборгованості до кінця календарного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, при умові її погашення в повному обсязі). Базова процентна ставка: 40,8 % на рік (нараховується на максимальну суму заборгованості, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожний день з моменту виникнення заборгованості. Реальна річна процентна ставка - 49,34 %. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання - 6,8% у місяць (збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості) (а.с.14-15).
Анкета-заява від 30.09.2024 та паспорт споживчого кредиту містять особистий підпис відповідачки.
До позовної заяви банк також додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк" (далі - Умови та правила), а також Тарифи користування кредитною карткою "Зелена" (далі - тарифи) (а.с.28-36).
Так, відповідно до п.п.2.1.1.1. витягу з Умов та правил ці Умови використання кредитних карт АТ "А-Банк" пам`ятка клієнта, тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (тарифи), а так само анкета-заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк" (далі - заява), встановлюють правила випуску та обслуговування і використання кредитних карток банку (далі - карток).
Згідно із пунктом 2.1.1.2.1. Умов та правил для надання послуг банк видає клієнту картку. Її тип визначено в договорі. Договір - укладений між банком та клієнтом договір про відкриття рахунку, випуск і обслуговування платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування, що складається з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", заяви про відкриття поточного рахунку та тарифів. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на двадцять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін. При відсутності відмови клієнта від договору, банк має право самостійно на підставі аналізу платіжної і кредитної історії прийняти рішення про можливість продовження терміну дії договору. Про це клієнт повідомляється каналами комунікаційного зв`язку.2.1.1.2.2. Картка є власністю банку і видається у тимчасове користування. 
Пунктом 2.1.1.2.3. вищевказаного витягу з Умов та правил підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Відповідно до п.п.2.1.1.5.5. витягу з Умов та правил клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з п.п.2.1.1.5.6. витягу з Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язується у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.
Зазначені Умови та правила надання банківських послуг не містять особистого підпису відповідача.
Тарифами передбачено, що пільговий період складає до 62 днів, розмір обов`язкового щомісячного платежу з 01.02.2022 - 4% від заборгованості на кінець минулого місяця (не менше 100 грн, не менше суми нарахованих відсотків плюс штраф, при його виникненні, але не більше залишку заборгованості). До 01.02.2022 - 5% від заборгованості на кінець минулого місяця (не менше 100 грн, не менше суми нарахованих відсотків плюс штраф, при його виникненні, але не більше залишку заборгованості).
Зазначені Тарифи також не містять особистого підпису відповідачки.
Матеріалами справи підтверджується, що сторони у письмовій формі погодили умову про сплату процентів за користування кредитними коштами та визначили базову процентну ставку у розмірі 3,4 % на місяць, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про відсутність погодженої сторонами процентної ставки не повною мірою відповідає встановленим обставинам справи.
Водночас наявність у підписаних відповідачкою документах умови про сплату процентів не є безумовною підставою для стягнення процентної заборгованості саме у заявленому банком розмірі 3043,59 грн, оскільки позивач зобов`язаний довести правильність її нарахування відповідно до погоджених сторонами умов кредитування.
Як убачається з Паспорта споживчого кредиту, поряд із базовою процентною ставкою 40,8 % річних (нараховується на максимальну суму заборгованості, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожний день з моменту виникнення заборгованості) умовами кредитування передбачено застосування процентної ставки, яка застосовується щодо повернення кредиту при невиконанні зобов`язання 6,8% у місяць - збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості)
Відтак застосування зазначених процентних ставок пов`язане з настанням визначених договором обставин, факт та момент виникнення яких підлягають доведенню кредитором.
Проте наданий АТ "А-Банк" розрахунок заборгованості не містить достатніх відомостей, які давали б можливість встановити, у зв`язку з порушенням якого саме передбаченого договором грошового зобов`язання, з якої дати та до якої дати застосовувалася базова процентна ставка, а з якого моменту - збільшена процентна ставка, а також перевірити відповідність нарахованої суми процентів погодженому сторонами порядку їх обчислення.
За таких обставин наявність погодженої сторонами умови про сплату процентів не звільняє позивача від процесуального обов`язку довести розмір заявленої до стягнення процентної заборгованості та відповідність здійсненого нарахування умовам кредитного договору.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, хоча висновок суду першої інстанції про непогодження сторонами процентної ставки є помилковим, це не призвело до неправильного вирішення спору в оскаржуваній частині, оскільки АТ "А-Банк" не довело належними та допустимими доказами правильності визначення процентної заборгованості саме у заявленому до стягнення розмірі 3 043,59 грн.
Крім того, звертаючись до суду із позовом АТ "А-Банк" також просило стягнути з відповідачки 450,00 грн пені.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)".
Здійснюючи тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд в постанові від 12.06.2024 у справі №910/10901/23 дійшов висновку, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23.
З аналізу положень пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що на вказаний кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати пені, відтак судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачу у стягненні пені в розмірі 450,00 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують мотиви, з яких виходив суд першої інстанції при вирішенні вимог про стягнення процентів, оскільки матеріалами справи підтверджується погодження сторонами базової процентної ставки.
Разом із тим зазначена помилка у мотивуванні не призвела до неправильного вирішення справи по суті, оскільки АТ "Акцент-Банк" не довело належними та допустимими доказами правильності визначення заявленої до стягнення процентної заборгованості у розмірі 3043,59 грн та відповідності здійсненого нарахування погодженим сторонами умовам кредитування.
За таких обставин помилковість окремих мотивів суду першої інстанції не призвела до неправильного вирішення справи по суті, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині колегія суддів не вбачає.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, відповідно до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства "Акцент-Банк" - адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Панкеєва

Судді О.М. Галацевич

О.О. Бондар