ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року | Справа № 160/16362/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді | Голобутовського Р.З. |
за участі: секретаря судового засідання | Омельченко А.І., |
представника позивача представника відповідача | Бабій О.М., Пирогова С.В., |
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2026 Приватне акціонерного товариства «ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі – позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – відповідач), у якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000/371/5001 від 25.05.2026.
Підставою для звернення до суду є незгода з прийнятим податковим повідомленням-рішенням. Позивач зазначає, що Східне МУ ДПС по роботі з великими платниками податків під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПрАТ «Полтавський ГЗК» в акті перевірки та оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні №000/371/5001 від 25.05.2026 прийшло до помилкового висновку про те, що фізична особа є кінцевим бенефіціарним власником позивача, відповідно, ПрАТ «Полтавський ГЗК» підпункти «б» п. 200.4-1 ст. 200 ПК України та п.п. в) п. 200.14 ст. 200 ПК України не порушувало, тому має право на бюджетне відшкодування. Використана контролюючим органом в якості доказу інформація, наведена у справі №757/39743/23-к, не має наперед встановленої доказової сили, окрім як для вирішення питання про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62019000000000890 від 14.06.2019. Також вказано, що відповідач не наводить, яким чином лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №46-1758/26 від 25.02.2026, визначає саме частку, якою володіє ОСОБА_1 , зокрема, у The Minco Trust та чи перевищує така частка встановлений законом поріг. Відповідно до структури власності позивача, оприлюдненої у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником (учасником) позивача є компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ). Акціонерами компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) є компанія Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), що володіє 99,999999% акцій та громадянин Швейцарської Конфедерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), який володіє 0,000001% акцій. Відомості про те, що ОСОБА_4 є кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ «Полтавський ГЗК» в ЄДР не внесені, то ж такі відомості не можуть вважатися достовірними і тому відповідач не мав права їх використовувати при складанні акту перевірки, і не можуть бути використані відповідачем у даному спорі. Відповідно до даних Державного реєстру санкцій, жодних санкцій не застосовано до позивача або ОСОБА_5 (Феррекспо АГ) (як учасників позивача).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.07.2026.
03.07.2026 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначив, що кінцевими бенефіціарними власниками ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» є ОСОБА_4 , ОСОБА_6 як особи, які спільно як подружжя та ОСОБА_7 який належить до родинного зв`язку, здійснюють непрямий вирішальний вплив на ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» через володіння часткою у загальному розмірі 49,3 %. Меморандум щодо структури власності та контролю над Феррекспо ПЛС (Ferrexpo PLC) підтверджує, що ««Fevamotinico S.a.r.l.» володіє 49,32 % акцій Ferrexpo PLC. Відповідно до Річного звіту за 2024 рік «Fevamotinico S.a.r.l.» повністю належить трасту The Minco Trust, бенефіціарами якого є ОСОБА_4 та два інших члени його сім`ї. Факт того, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом призначити до складу Ради одного невиконавчого директора не виключає того права взагалі та у майбутньому. Тому наданий Меморандум підтверджує причетність ОСОБА_1 до акцій компанії Ferrexpo PLC та не спростовує, що ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК». Таким чином, відповідно пункту 5 та 16 Методології - ОСОБА_1 є бенефіціарним власником та опосередковано самостійно та включаючи через родинні відносини володіє часткою у статутному капіталі ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» (код ЄДРПОУ 00191282) у розмірі 49,3%. За даними Державного реєстру санкцій, щодо ОСОБА_1 , Zhevaho Kostiantyn, податковий номер НОМЕР_1 ) у порядку, встановленому Законом України від 14.08.2014 №1644-VІІ «Про санкції», прийнято рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). Якщо протягом періоду проведення контролюючим органом камеральної або документальної перевірки прийнято рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», такий контролюючий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення - рішення, в якому зазначається відмова в наданні бюджетного відшкодування. Таке податкове повідомлення-рішення не підлягає оскарженню (п. 200.14 ст. 200 Кодексу). З огляду на викладене, відповідно до вимог п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість та відповідно до п.200.14 ст.200 Податкового кодексу у ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» (код ЄДРПОУ 00191282) відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування, задекларованого у податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2026 року в сумі 130403007 грн.
В підготовчому засіданні, призначеному на 06.07.2026, взяли участь представники сторін. Судом закрито підготовче провадження у справі та перейдено до розгляду по суті в судовому засіданні. Судом оголошено перерву в судовому засіданні до 28.07.2026.
В судове засідання, призначене на 28.07.2026, прибули представники сторін, підтримали обрані правові позиції. 
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Приватне акціонерного товариства «ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (код ЄДРПОУ 00191282) зареєстровано юридичною особою 05.01.1995.
Основним видом діяльності за КВЕД є 07.10 Добування залізних руд.
Східним МУ ДПС проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПрАТ «Полтавський ГЗК» (код 00191282) з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2026 року (податкова декларація від 19.03.2026 вх. №9068718775). 
За результатами перевірки складено акт від 28.04.2026 №315/32-00-50-01/00191282. 
Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за 2026 рік у декларації від`ємного значення з ПДВ, встановлено, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» (код 00191282) на порушення п. 200.4-1 ст. 200 Податкового кодексу України та у відповідності п. 200.14-1 ст. 200 ПК України, не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за лютий 2026 року в сумі 130403007 гривень.
На підставі акту перевірки від 28.04.2026 №315/32-00-50-01/00191282 сформовано податкове повідомлення-рішення №000/371/5001 від 25.05.2026 форми «В3» про відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 130403007 грн (декларація №9068718775 від 19.03.2026 за лютий 2026 року).
Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перелік та компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено Податковим кодексом України (надалі -ПК України). Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику/пункт 1.1 статті 1 ПК України/.
Зокрема, як визначено п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За змістом п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
У силу п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації/абзац перший п. 200.7 ст. 200 ПК України.
За змістом п. 200.10 ст. 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, що проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним строком подання податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), а якщо такі документи були подані пізніше - за днем їх фактичного подання, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 14.08.2014 №1644-VII «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
Законом України від 10.08.2023 №3317-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (надалі - Закон №3317-IX) ПК України доповнено положеннями, якими встановлено повноваження та порядок виконання контролюючими органами рішень про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).
Зокрема, цим законом ПК України доповнено ст. 21-1, за змістом якої контролюючі органи виконують рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняті у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", шляхом здійснення таких заходів: (…) зупинення/відмова в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість - у разі застосування санкції щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.
Підставою для здійснення контролюючим органом заходів, визначених п. 21-1.1 цієї статті, є рішення про застосування (внесення змін) спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняте у порядку, встановленому Законом України "Про санкції".
Крім того, Законом №3317-IX ст. 200 ПК України доповнено пунктами 200.4-1, 200.4-2, 200.12-1, відповідно до яких:
Платники податку, щодо яких у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Суми такого від`ємного значення зараховуються у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Не підлягає бюджетному відшкодуванню сума від`ємного значення, до розрахунку якої включено суми податку, сплачені отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг, які використані або будуть використані в операціях з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості.
Суми такого від`ємного значення зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до їх повного погашення податковими зобов`язаннями.
З дати прийняття рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", зупиняються бюджетне відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування та перебіг строків здійснення такого бюджетного відшкодування, визначених цією статтею.
Зазначена в абзаці першому цього пункту сума бюджетного відшкодування залишається доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та перераховується цим органом на рахунок платника податку в обслуговуючому банку/небанківському надавачі платіжних послуг та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України, протягом п`яти операційних днів з дати прийняття рішення про скасування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України "Про санкції".
Законом України від 18.06.2024 №3813-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей податкового адміністрування під час воєнного стану для платників податків з високим рівнем добровільного дотримання податкового законодавства» до абзацу першого пункту 200.4-1 статті 200 ПК України внесені зміни, внаслідок яких відповідна норма з 26.07.2024 діє у такій редакції: «Платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.».
Виходячи зі змісту акта перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №000/371/5001 від 25.05.2026, висновки в частині відмови у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість обґрунтовані тим, що кінцевими бенефіціарними власниками ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» є ОСОБА_4 , ОСОБА_6 як особи, які спільно як подружжя та ОСОБА_7 який належить до родинного зв`язку, здійснюють непрямий вирішальний вплив на ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» через володіння часткою у загальному розмірі 49,3 %. Меморандум щодо структури власності та контролю над Феррекспо ПЛС (Ferrexpo PLC) підтверджує, що ««Fevamotinico S.a.r.l.» володіє 49,32 % акцій Ferrexpo PLC. Відповідно до Річного звіту за 2024 рік «Fevamotinico S.a.r.l.» повністю належить трасту The Minco Trust, бенефіціарами якого є ОСОБА_4 та два інших члени його сім`ї.
Відповідно до пп. 14.1.241-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України термін "кінцевий бенефіціарний власник" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".
Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.
Кінцевим бенефіціарним власником для юридичних осіб є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння).
Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
При цьому кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.
Аналогічну правову позицію займає Верховний Суд у постановах від 14.03.2023 у справі №640/12206/19, від 21.07.2025 у справі №160/30897/24.
Відповідач в акті перевірки зазначив, що відповідно Витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в схематичному зображенні структури власності ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» за підписом посадової особи ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» Голови правління ОСОБА_8 , зображено таких учасників структури власності ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК»: акціями підприємства ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» володіє 100 % «Ferrexpo AG» (Феррекспо АГ), країна – Швейцарська Конфедерація. Акції «Ferrexpo AG» належить: 
- 99,999999% «Ferrexpo PLС» (Феррекспо ПЛС), країна - Сполучене Королівство; 
- 0,000001% ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), громадянин Швейцарської Конфедерації.
Інша фізична особа, що здійснює контроль, зазначено з позначкою «відсутня». Примітка: Феррекспо ПЛС є публічною компанією, акції якої допущені до торгів на Лондонській фондовій біржі (https://www.londonstockexchange.com/stock/FXPO/ferrexpo-plc/company-page), та на яку не поширюються вимоги ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» згідно з ч. 8 цієї статті. 
Феррекспо ПЛС володіє всіма акціями Феррекспо АГ, крім однієї. 
Копія структури власності ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК», розкритої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань також надана підприємством до перевірки листом від 20.03.2026 №4641/919 (вх.№2440/6/ЕКПП від 23.03.2026).
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України від 06.12.2019 №361-IX «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі – Закон №361-IX) юридичні особи повинні мати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або його відсутність та структуру власності. 
Юридичні особи зобов`язані подавати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або про його відсутність та структуру власності для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». 
Юридичні особи, які є засновниками (учасниками) юридичних осіб, і фізичні особи, які є засновниками (учасниками) юридичних осіб та/або здійснюють вирішальний вплив на їхню діяльність, зобов`язані надавати на запит юридичних осіб інформацію, необхідну для подання юридичною особою для внесення або актуалізації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформації про кінцевого бенефіціарного власника та структуру власності юридичної особи, а також самостійно повідомляти юридичних осіб про зміну кінцевого бенефіціарного власника та/або структури власності юридичної особи протягом 5 робочих днів з дати виникнення такої зміни. 
Згідно ч. 8 ст. 51 Закону №361-IX вимоги цієї статті не поширюються на політичні партії, структурні утворення політичних партій, професійні спілки, їх об`єднання, організації профспілок, передбачені статутом профспілок та їх об`єднань, творчі спілки, місцеві осередки творчих спілок, організації роботодавців, їх об`єднання, адвокатські об`єднання, адвокатські бюро, організації, що здійснюють професійне самоврядування у сфері нотаріату, релігійні організації, державні органи, органи місцевого самоврядування, їх асоціації, публічні компанії (юридичні особи, створені у формі публічного акціонерного товариства, акції яких допущені до торгів принаймні на одній фондовій біржі (регульованому ринку) з переліку іноземних фондових бірж (регульованих ринків), який формується в порядку визначеному 
Кабінетом Міністрів України, на які розповсюджуються вимоги щодо розкриття інформації про кінцевих бенефіціарних власників, рівнозначні тим, що були прийняті Європейським Союзом), державні та комунальні підприємства, установи, організації, торгово-промислові палати, державні пенсійні фонди, житлово-будівельні кооперативи, дачні (дачно-будівельні) кооперативи, садівничі та гаражні (гаражно- будівельні) кооперативи (товариства), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, асоціації власників житлових будинків, внесені до Реєстру неприбуткових установ та організацій сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські кооперативні об`єднання, відокремлені структурні підрозділи із статусом юридичної особи (крім відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації). 
Кабінет Міністрів України затвердив «Перелік іноземних фондових бірж на які розповсюджуються вимоги щодо розкриття інформації про кінцевих бенефіціарних власників» від 21.05.2024 №586, в якому Лондонська фондова біржа відсутня. 
Враховуюче зазначене, відповідач дійшов висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України від 06.12.2019 №361-IX ПРАТ «Полтавський ГЗК» повинно мати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника, зобов`язано подавити інформацію про кінцевого бенефіціарного власника для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, так як ч. 8 ст. 51 Закону України від 06.12.2019 №361-IX не стосується обставин ПРАТ «Полтавський ГЗК».
ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» на виконання вимог абзацу 4 п. 46.2 ст. 46 ПК України надано до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків засобами електронного зв`язку 08.04.2025 (вх. №2969/6/ЕКПП) Звіт незалежного аудитора за 2024 рік, в розділі 810000 «Примітки - Корпоративна інформація та Звіт про відповідність вимогам МСФЗ» якого зазначено: «…Станом на 31 грудня 2024 року Компанія має єдиного акціонера Ferrexpo AG, якому належить 100% акцій (310 000 000 шт). Аналогічний стан був і на 31 грудня 2023 року. Компанія є основною виробничою потужністю для групи підприємств, які знаходяться під контролем компанії Ferrexpo рlс (спільно іменуються як «Група компаній Ferrexpo»), яка є публічною компанією, акції якої котируються на Лондонській фондовій біржі. 24 травня 2007 року компанія Ferrexpo рlс («Кінцева материнська компанія») придбала 100% частку в компанії Ferrexpo AG за рахунок обміну акцій, у результаті чого відбулося об`єднання підприємств під спільним контролем. Частку менше 50% в компанії Ferrexpo рlс у кінцевому рахунку утримує компанія Мinсо Trust, яка була створена для управління часткою участі у Групі компаній Ferrexpo, яка належить ОСОБА_9 та його найближчим родичам...». 
За даними Проміжного результату за шість місяців, що закінчилися 30 червня 2025 компанії Ferrexpo PLC (опублікованого 06.08.2025 на офіційному веб-сайті www.ferrexpo.com): Мова оригіналу: «The largest shareholder of the Group is Fevamotinico S.a.r.l. (“Fevamotinico”), a company incorporated in Luxembourg. Fevamotinico is ultimately wholly owned by The Minco Trust, of which Kostyantin Zhevago (Mr Zhevago) and two other members of his family are the beneficiaries. At the time this report was published, Fevamotinico held 49.3% (31 December 2024: 49.3%; 30 June 2024: 49.3%) of Ferrexpo plc's issued share capital (excluding treasury shares). The Group’s interests in its subsidiaries are held indirectly by the Company,with the exception of Ferrexpo AG, which is directly held. The Group’s consolidated subsidiaries are disclosed in the Additional Disclosures of the 2024 Annual Report & Accounts.» «Найбільшим акціонером групи є «Fevamotinico S.a.r.l.» («Fevamotinico»), компанія, яка зареєстрована в Люксембурзі. Fevamotinico в кінцевому підсумку повністю належить «The Minco Trust», яка в свою чергу належить ОСОБА_9 та двоє інших членів його родини є бенефіціарами. 
На момент опублікування цього звіту, Fevamotinico володіє 49,3% акціонерного капіталу «FERREXPO PLC» (31.12.2024 – 49,3%, 30.06.2024 – 49,3%) випущеного голосуючого акцій FERREXPO PLC (за винятком власних акцій). 
Частки Групи в її дочірніх компаніях належать Компанії опосередковано, за винятком Ferrexpo AG, яка належить безпосередньо Компанії. Інформація про консолідовані дочірні компанії Групи розкрита в Додаткових розкриттях інформації до річного звіту та фінансової звітності за 2024 рік.» 
Крім того, в ході перевірки використано ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 по справі №910/268/23 та позицію Верховного Суду, викладені в постанові від 10.01.2024 року про забезпечення позову у справі №910/268/23 (розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, reyestr.court.gov.ua) за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), 2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», 3.Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо- збагачувальний комбінат», 4.Товариства з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення 45979796953,50 грн, де колегія суддів прийшла до наступного: 
«204. Відповідно до ст. 1 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» терміни «кінцевий бенефіціарний власник» та «структура власності» вживаються у значенні, наведеному у Законі «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». 
205. Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція. 
206. За змістом зазначених визначень, коли перед судом постає питання щодо встановлення кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, розкриття структури власності повинно відбуватися до тієї міри, яка дозволить встановити саме фізичну особу, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність компанії або дозволить дійти висновку, що кінцевий суб`єкт у структурі власності не входить до спільної групи з іншими особами та не здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи. 
207. Тобто, з урахуванням принципу змагальності сторін судового процесу, на спростування наведених позивачем доводів про кінцевого бенефіціарного власника акцій та часток, відповідач та скаржники мали надати відомості про іншу фізичну особу, яка є бенефіціарним власником часток, або про те, що така особа відсутня. Однак, ні відповідач, ні скаржники не надали у попередні судові інстанції відповідні докази на спростування зазначених обставин щодо осіб, які мають істотну участь у Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), і далі - до можливості встановлення фізичних осіб, які є вигодонабувачами від утримання частки компанії, та не вказали про існування будь-яких перешкод в отриманні та наданні суду відповідної інформації, обмежившись лише посилання на норму ст.10 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та на інформацію, що зазначена у виписці про стан рахунку в цінних паперах, які не містять інформації про кінцевого бенефіціарного власника часток та акцій».
Крім того, в ході перевірки використано інформації з ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 30.01.2025 по справі №757/39743/23-к, в якій зазначено, що «…в ході проведення досудового розслідування з Єдиного державного реєстру декларацій встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_10 з 19.04.2007 наявні корпоративні права у вигляді 231400000 акцій, номінальною вартістю 7230000 грн, емітентом яких є юридична особа зареєстрована в Республіці Сінгапур «The Minco Trust», код 26462335. Отже, ОСОБА_10 є беніфіціарним власником компанії «The Minco Trust» юридична особа, яка зареєстрована в Республіці Сінгапур, код 26462335. В свою чергу «The Minco Trust» володіє 100% статутного капіталу компанії «Fevamotinico Sarl» (реєстраційний № B128246, адреса: 12 Rue Guillaume Schneider, L- 2522, Luxembourg, Велике Герцогство Люксембург). Отже, ОСОБА_10 є кінцевим бенефіціарним власником компанії Fevamotinico Sarl (реєстраційний № B128246, адреса: 12 Rue Guillaume Schneider, L-2522, Luxembourg, Велике Герцогство Люксембург). В свою чергу «Fevamotinico S.a.r.l.» володіє 49,5% статутного капіталу компанії «FERREXPO PLS» юридична особа, яка зареєстрована в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії, код 05432915, адреса 55 St. James's Street, London, England, SW1A 1LA. В свою чергу «FERREXPO PLS» володіє 100% статутного капіталу компанії «FERREXPO AG» юридична особа, яка зареєстрована в Швейцарській Конфедерації, код CH-170.3.025.159-2, податковий номер компанії 1021-252-64,,,. В свою чергу «FERREXPO AG» володіє 100% статутного капіталу: ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» код ЄДРПОУ 00191282…. Таким чином, підозрюваний ОСОБА_10 є кінцевим бенефіціарним власником та опосередковано володіє, зокрема: часткою у статутному капіталі ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» код ЄДРПОУ 00191282 у розмірі 49,5%, у вигляді 153450000 простих іменних акцій; …07.09.2023 року (клопотання датоване 05.09.2023) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту, із забороною відчуження, розпорядження та користування на корпоративні права наступних юридичних осіб, а саме на: 49,5% статутного капіталу ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» код ЄДРПОУ 00191282 у вигляді 153450000 простих іменних акцій».
Також, при проведенні перевірки використано листом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, наданого на адресу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.04.2026 №13/04/6480, в якому зазначено: «Fevamotinico Minco Limited (реєстраційний номер НЕ 233846, Кіпр), є єдиним власником компанії Fevamotinico S.a.r.l. Credit Suisse Trust Limited (реєстраційний номер 200102202E, Сінгапур) є єдиним зареєстрованим акціонером Fevamotinico Minco Limited. Також за інформацією, наданою Депозитарною установою, дискреційний траст The Minco Trust (Сінгапур) був створений у 2007 році на підставі трастового договору. За інформацією Credit Suisse Trust Limited, як довірчого власника трасту The Minco Trust, нинішніми вигодоодержувачами даного трасту є ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 »
Надаючи оцінку відповідним доводам контролюючого органу, викладеним в акті перевірки, суд зазначає наступне.
Щодо звіту незалежного аудитора за 2024 рік, судом встановлено, що відповідно до офіційної звітності Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), розміщеної на сайті компанії 06.08.2025, а саме Проміжних фінансових результатів за 6 місяців, що закінчилися 30.06.2025, вказано: 49,3% акцій компанії Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) належать компанії Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.), якою, в свою чергу, на 100% володіє траст The Minco Trust (Зе Мінко Траст). Як зазначено у цьому ж документі, вигодонабувачами трасту The Minco Trust (Зе Мінко Траст) є фізична особа та двоє найближчих родичів. 
При цьому, суд зазначає, що з наведеної інформації неможливо встановити розмір частки кожного з вигодонабувачів трасту The Minco Trust у статутному капіталі компанії Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), а також можливість здійснення вирішального впливу на Позивача. З огляду на це, не підтверджується наявність у фізичної особи вирішального впливу (контролю) на діяльність позивача.
Також, суд звертає увагу, що наведені відомості у Проміжному результаті за шість місяців, що закінчилися 30.06.2025, компанії Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), датовані 30.06.2025, в той час як документальна перевірка проводилася з 13.04.2026 по 24.04.2026. Відповідно, відсутні докази актуальності наведеної інформації на дату проведення перевірки.
Щодо посилання на постанову Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №910/268/23, суд відзначає, що в постанові зазначено, що предметом спору не було визнання або встановлення статусу кінцевого бенефіціарного власника.
Постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №910/268/23 ухвалена у господарській юрисдикції, у межах спору та процесуальних питань, пов`язаних із забезпеченням позову (накладення арешту/заборона відчуження корпоративних прав), а не у спорі щодо правомірності податкового повідомлення-рішення та критеріїв бюджетного відшкодування. 
Верховний Суд у наведеній постанові прямо підкреслює, що висновки оцінюються в контексті конкретних правовідносин та предмета розгляду (у справі — забезпечення позову), а застосування доктрини «підняття корпоративної завіси» відбувається у конкретному спорі та у певних правовідносинах, не «скасовуючи» самостійність юридичної особи загалом (пп. 153–154, 258 постанови Верховного Суду).
Суд вказує, що жодне з судових рішень, на яке посилався податковий орган, не є ні вироком суду, ні ухвалою про закриття кримінального провадження, ні кінцевим судовим рішенням судів цивільної, адміністративної чи господарської юрисдикції, які би чітко встановили факт належності фізичній особі ОСОБА_11 не менш 25% статутного капіталу юридичної особи, кінцевої у структурі власників позивача.
Стосовно посилання контролюючого органу в акті перевірки на ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 30.01.2025 по справі №757/39743/23-к, суд зазначає, що судження, покладені в основу ухвали слідчого судді на стадії досудового розслідування, не мають наперед встановленої сили ні для учасників кримінального провадження, ні для учасників будь-якого іншого провадження аж до постановлення вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності. 
Відповідач під час проведення перевірки на ці особливості уваги не звернув, що призвело до використання контролюючим органом неналежних доказів, якими свого часу оперував суд на стадії досудового розслідування в рамках конкретного кримінального провадження. 
Використана контролюючим органом в якості доказу інформація, наведена у справі №757/39743/23-к, не мають наперед встановленої доказової сили, окрім як для вирішення питання про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62019000000000890 від 14.06.2019.
На сторінці 24 акту перевірки відповідач посилається на лист №46-1758/26 від 25.02.2026, отриманий від Фонду гарантування вкладів.
Правовий статус Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визначений ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 №4452-VI та передбачає, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. 
Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків (ч. 1 ст. 4 Закону №4452-VI). 
Частинами 2 та 3 ст. 4 Закону №4452-VI передбачено, що на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: 1) веде реєстр учасників Фонду; 2) акумулює кошти, отримані з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснює контроль за повнотою і своєчасністю перерахування зборів кожним учасником Фонду; 3) інвестує кошти Фонду в державні цінні папери України та облігації міжнародних фінансових організацій, що розміщуються на території України; 3-1) здійснює емісію корпоративних облігацій у порядку та за напрямами залучення коштів, визначеними цим Законом, і видачу векселів у випадках, передбачених законом про Державний бюджет України на відповідний рік; 4) здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; 5) здійснює регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; 6) бере участь в інспекційних перевірках проблемних банків за пропозицією Національного банку України; 7) застосовує до банків заходи реагування; 8) здійснює заходи щодо: підготовки до запровадження процедури виведення банку з ринку, у тому числі організаційні заходи щодо проведення відкритого конкурсу та визначення найменш витратного способу виведення банку з ринку; проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку; 9) здійснює перевірки банків відповідно до цього Закону; 10) надає фінансову підтримку банку відповідно до цього Закону; 11) здійснює аналіз фінансового стану банків з метою виявлення ризиків у їхній діяльності та прогнозування потенційних витрат Фонду на виведення неплатоспроможних банків з ринку та відшкодування коштів вкладникам; 12-1) звертається з відповідними запитами до клієнтів, вкладників та інших кредиторів банку в порядку, встановленому Фондом; 13) здійснює заходи щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону; 14) вивчає та аналізує тенденції розвитку ринку ресурсів, залучених від вкладників учасниками Фонду. Фонд здійснює інші функції в межах своїх повноважень, визначених цим Законом, іншими актами законодавства. 
Отже, правовий статус Фонду та покладені на нього функції дозволяють дійти висновку про те, що цей орган не наділений владними управлінськими функціями щодо встановлення або офіційного підтвердження статусу кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи. 
Ознакою прямого вирішального впливу є безпосереднє володіння часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного капіталу або прав голосу юридичної особи, а непрямого вирішального впливу - принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння. 
Разом з тим, відповідач не наводить, яким чином лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №46-1758/26 від 25.02.2026, визначає саме частку, якою володіє ОСОБА_1 , зокрема, у The Minco Trust та чи перевищує така частка встановлений законом поріг.
Відповідно до структури власності позивача, оприлюдненої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником (учасником) позивача є компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ). 
Акціонерами компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) є компанія Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), що володіє 99,999999% акцій та громадянин Швейцарської Конфедерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), який володіє 0,000001% акцій. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. 
Відтак, відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо засновників та учасників ПрАТ «Полтавський ГЗК» є достовірними. 
Крім того, вважаються достовірними і інші відомості, зазначені в ЄДР, а саме про кінцевого бенефіціарного власника ПрАТ «Полтавський ГЗК»: кінцевий бенефіціарний власник відсутній. Причина відсутності кінцевого бенефіціарного власника: Неможливо визначити КБВ через наявність у структурі власності публічної компанії, акції якої допущені до торгів на ОСОБА_12 . 
Судом встановлено, що відомості про те, що ОСОБА_4 є кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ «Полтавський ГЗК» в ЄДР не внесені, то ж такі відомості не можуть вважатися достовірними і тому відповідач не мав права їх використовувати при складанні акту перевірки.
Відповідно до даних Державного реєстру санкцій, жодних санкцій не застосовано до позивача або Ferrexpo AG (Феррекспо АГ).
Також, відповідно до офіційної звітності Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), а саме річного звіту та фінансової звітності Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) за 2024 рік, опублікованої 10.04.2025, станом на 31.12.2024 (https://www.ferrexpo.com/media/iiwbrchf/46518_fxpo_ar24-int.pdf), 49,32% акцій компанії Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) належать компанії Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.), якою, в свою чергу, на 100% володіє траст The Minco Trust (Зе Мінко Траст). Як зазначено у цьому ж документі, вигодонабувачами трасту The Minco Trust (Зе Мінко Траст) є три фізичні особи – ОСОБА_1 (далі – фізична особа) та його двоє найближчих родичів. 
З наявної інформації неможливо встановити розмір частки кожного з вигодонабувачів трасту у статутному капіталі компанії Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС). 
При цьому: 
- компанія Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) є публічною акціонерною компанією, акції якої допущені до торгів на Лондонській фондовій біржі (https://www.londonstockexchange.com/stock/FXPO/ferrexpo-plc/companypage ), з огляду на що акціонери компанії Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) можуть постійно змінюватися; 
- компанія Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) управляється Радою Директорів, яка може здійснювати всі повноваження Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), незалежно від того, чи стосуються вони управління бізнесом Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), чи ні; 
- акціонери Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) можуть давати вказівки компанії лише шляхом прийняття спеціальних рішень. За правом Англії спеціальне рішення вимагає не менше 75% голосів. Оскільки частка Fevamotinico S.a.r.l. ( ОСОБА_13 а.р.л.), яка складає 49,32%, не досягає цього порогу, ані Fevamotinico S.a.r.l. ( ОСОБА_13 а.р.л.), ані Фізична особа не можуть одноосібно керувати або здійснювати одноосібний контроль над Радою Директорів шляхом прийняття спеціального рішення; 
- члени Ради Директорів мають ряд обов`язків, а саме обов`язки: 1) діяти в межах повноважень, тобто відповідно до статуту компанії, та здійснювати повноваження лише для тих цілей, для яких вони надані; 2) сприяти успіху компанії, тобто діяти так, як директор вважає добросовісно, що найімовірніше сприятиме успіху компанії на благо його учасників (тобто акціонерів) в цілому; 3) здійснювати незалежне судження; 4) виявляти розумну обачність та вміння, тобто обачність, вміння та старанність, які б виявляла розумно сумлінна особа з: (а) загальними знаннями, вміннями та досвідом, яких можна обґрунтовано очікувати від особи, яка виконує функції, що здійснюються директором стосовно компанії; та (б) загальними знаннями, вміннями та досвідом, які має директор; 5) уникати конфлікту інтересів, тобто уникати ситуації, в якій вони мають або можуть мати прямий або непрямий інтерес, що суперечить або може суперечити інтересам компанії; 
- директори Ради Директорів можуть бути призначені простою більшістю голосів (тобто більше 50% голосів). Оскільки Fevamotinico S.a.r.l. ( ОСОБА_13 р.л.) володіє лише 49,32% акцій компанії Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), відповідно Fevamotinico S.a.r.l. ( ОСОБА_13 р.л.) не може одноособово впливати на обрання членів Ради Директорів за присутності інших акціонерів на зборах акціонерів;
- більшість членів такої Ради Директорів є незалежними директорами, які володіють більшістю голосів при розгляді питань та голосуванні, що гарантує ухвалення рішень без стороннього впливу, незалежно від частки жодного акціонера у Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС); 
- фізична особа не є директором, посадовою особою, працівником чи консультантом Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) та, окрім своєї опосередкованої участі через Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.), більше ніяк інакше не пов`язаний з Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС). 
Вищенаведене підтверджується висновками англійського юридичного радника Герберт Сміт Фріхіллз Крамер ЛЛП, які наведені у Меморандумі щодо структури власності та контролю над Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС). 
Крім того, структура корпоративного управління Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) свідчить про те, що: 
- вищим органом управління Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) є Збори Акціонерів, які мають невід`ємні права, наприклад щодо призначення Ради Директорів Ferrexpo AG (Феррекспо АГ); 
- Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), як мажоритарний акціонер Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), має можливість призначати Раду Директорів Ferrexpo AG (Феррекспо АГ); 
- Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) управляється Радою Директорів, яка повинна виконувати свої обов`язки з усією належною ретельністю та добросовісно захищати інтереси компанії; 
- Фізична особа не здійснює вирішальний вплив чи контроль над: 1) результатами голосування керівних органів Ferrexpo AG (Феррекспо АГ); 2) здійсненням транзакцій та визначенням ключових умов ведення бізнесу Ferrexpo AG (Феррекспо АГ); 3) управлінням Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та її дочірніми компаніями, включаючи Позивача; та 4) прийняттям обов`язкових рішень, що впливають на діяльність Ferrexpo AG (Феррекспо АГ). 
Вищенаведена інформація щодо Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) підтверджується висновками швейцарського юридичного радника, які наведені у Меморандумі щодо корпоративного управління Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) швейцарської юридичної фірми Хомбургер АГ.
З огляду на наведене, відсутні фізичні особи, які здійснюють контроль та/або мають вирішальний вплив на діяльність позивача, та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо кінцевого бенефіціарного власника позивача зазначається наступне: "неможливо визначити КБВ через наявність у структурі власності публічної компанії, акції якої допущені до торгів на Лондонській Фондовій Біржі".
З огляду на структуру власності позивача, неможливо стверджувати, що фізична особа, у розумінні Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", є кінцевим бенефіціарним власником позивача, оскільки фізична особа не здійснює прямий або непрямий вирішальний вплив (контроль) на діяльність позивача. 
Відповідно до офіційної звітності Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС), а саме: річного звіту та фінансової звітності Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) за 2024 рік, опублікованої 10.04.2025, станом на 31.12.2024, 49,32% акцій компанії Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) належать компанії Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.), якою, в свою чергу, на 100% непрямо володіє траст The Minco Trust (Зе Мінко Траст). 
Позивачем отримано із Торгового Реєстру Люксембургу Ґ.І.Е. витяг щодо Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.), реєстраційний № В128246. Торговий реєстр є офіційним переліком усіх фізичних та юридичних осіб, що займаються торгівлею відповідно до законодавства Великого Герцогства Люксембург.
Витяг є офіційним документом, що засвідчується адміністратором Торгового реєстру. Таке засвідчення гарантує справжність походження та цілісність інформації у Витязі стосовно даних, що містяться у Торговому реєстрі (відповідно до примітки 3 у Витязі). 
Відповідно до Витягу, єдиним (100%) учасником Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.) є юридична особа Fevamotinico Minco Limited (Февамотініко Мінко Лімітед), реєстраційний №233846, а не фізична особа. 
Згідно з Витягом, фізична особа не має жодної ролі у Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.). Більше того, відповідно до свідоцтва з офіційного реєстру Республіки Кіпр, єдиним акціонером Fevamotinico Minco Limited (Февамотініко Мінко Лімітед) є згаданий The Minco Trust (Зе Мінко Траст), який представлений Credit Suisse Trust (Кредіт Суісс Траст) у якості довірчого власника The Minco Trust (Зе Мінко Траст). 
Отже, фізична особа так само не є акціонером Fevamotinico Minco Limited (Февамотініко Мінко Лімітед). 
Отже, Східне МУ ДПС по роботі з великими платниками податків під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПрАТ «Полтавський ГЗК» в акті перевірки та оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні №000/371/5001 від 25.05.2026 зробило помилковий висновок про те, що фізична особа є кінцевим бенефіціарним власником позивача, відповідно, судом не встановлено, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» порушувало пп. «б» п. 200.4-1 ст. 200 ПК України та п.п. в) п. 200.14 ст. 200 ПК України, з чого випливає, що позивач має право на бюджетне відшкодування.
Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", який набрав чинності з 11.09.1997, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), взявши на себе зобов`язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію ст. 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У цій справі позивач оспорює рішення компетентного органу державної влади про позбавлення його права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, а тому на спірні відносини поширюються положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Правомірність обмеження майнових прав (законних очікувань) платників податків з боку держави неодноразово була предметом розгляду Європейського суду з прав людини, внаслідок чого Судом було сформовано уніфіковану позицію, за якою обмеження у реалізації будь-якого права може бути визнано правомірним за дотримання таких умов як: законність, легітимна мета та необхідність у демократичному суспільстві. Сукупність таких умов наразі відома під назвою «трискладовий тест».
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії:
- чи є такий захід правомірним (передбаченим національним законодавством);
- чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес, тобто чи є легітимною мета такого обмеження;
- чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини).
Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Європейський суд з прав людини (зокрема пункт 49 рішення від 22.11.2007 у справі "Україна-Тюмень" проти України") неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення у справах "Амюр проти Франції" (Amuur.) від 25.06.1996, Reports of Judgments and Decisions 1996-III,. 850-51, параграф 50; "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece), №25701/94, параграф 79, ECHR 2000-XII; та "Малама проти Греції" (Malama v. Greece), №43622/98, параграф 43, ECHR 2001-II).
У пункті 55 вищезгаданого рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" Суд нагадав, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., серед інших, рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23.09.1982, A no. 52, p. 26, параграф 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст. 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі "Прессос Компанія Нав`єра С.А. та інші проти Бельгії" (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium), від 20.11.1995, Series A no. 332, p. 23, параграф 38).
У рішенні ЄСПЛ "АГОСІ проти Об`єднаного Королівства" наголошується на необхідності встановлення відношення пропорційності між можливістю застосування, характером заходів з обмеження права власності та метою, що має бути досягнута в результаті такого застосування. При цьому міра дбайливості власника щодо відвернення правопорушення становить лише один з елементів балансу приватного та публічного інтересів, що має розглядатись у сукупності з іншими обставинами справи. У спрощеному вигляді під публічним інтересом у цьому контексті мається на увазі реалізація превентивної функції права шляхом вилучення засобів та предметів правопорушення, що загалом відповідає ч. 6 ст. 13 ЦК (застосування судом до особи, яка зловживає правом користування річчю, "інших наслідків, встановлених законом").
У рішенні у справі "Ісмайлов проти Росії" (заява №30352/03, від 06.11.2008) Суд зазначив: "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення". Тобто держава повинна подбати про певний баланс між засобами впливу, які застосовуються до правопорушника, адекватною оцінкою його протиправних дій та метою, якої хоче досягти держава.
Про необхідність забезпечення справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому, йдеться також у ряді рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема у рішенні від 06.09.2007 у справі "Юханссон проти Фінляндії" (Johansson v. Finland), заява №10163/02, п. 29).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Одним з проявів верховенства права, як підкреслюється у підпункті 4.1 цього рішення, є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд зауважує, що у спірних відносинах обраний компетентним державним органом (Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків) спосіб реалізації владної управлінської функції позбавив платника податку права на участь у прийнятті рішення, що, з огляду на значущість для позивача оспорюваного питання набуття права на отримання суми бюджетного відшкодування ПДВ, безумовно становить втручання у право ПрАТ "Полтавський ГЗК" на вільне володіння майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Окрім того, відповідач ні у ході проведення податкової перевірки, ані під час розгляду справи не здобув та не надав суду належних й допустимих доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про наявність підстав для позбавлення позивача права на отримання бюджетного відшкодування з підстав, визначених у законі, а тому позбавлення ПрАТ "Полтавський ГЗК" права на отримання суми відшкодування податку на додану вартість з бюджету становило непропорційне втручання у право позивача на вільне володіння майном, як таке, що здійснено з суттєвим порушенням порядку проведення перевірки.
Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами існування передбачених п. 200.4-1 ст. 200 ПК України підстав для позбавлення позивача права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість.
При цьому суд враховує, що застосування положень п. 200.4-1 ст. 200 ПК України можливе лише за умови належного встановлення факту того, що щодо самого платника податків або щодо його засновника (учасника) чи кінцевого бенефіціарного власника прийнято рішення про застосування санкцій у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».
Разом з тим, у даній справі відповідач фактично ототожнив наявність інформації про участь фізичної особи у структурі трасту та групи компаній із доведеністю статусу кінцевого бенефіціарного власника позивача у розумінні Закону України №361-IX, не встановивши при цьому ані наявності вирішального впливу саме на діяльність ПрАТ «Полтавський ГЗК», ані відповідності такої особи законодавчим критеріям кінцевого бенефіціарного власника.
Суд також враховує, що правові наслідки, передбачені п. 200.4-1 ст. 200 ПК України, мають виключний характер, оскільки обмежують гарантоване законом майнове право платника податків на бюджетне відшкодування. За таких обставин відповідні положення податкового законодавства підлягають суворому тлумаченню, а будь-які сумніви щодо наявності встановлених законом підстав не можуть тлумачитися на шкоду платнику податків.
Крім того, суд бере до уваги принцип правової визначеності як складову принципу верховенства права. Платник податків повинен мати можливість передбачити правові наслідки своєї поведінки, а втручання держави у його майнові права має ґрунтуватися на чітко встановлених законом підставах та підтверджуватися належними доказами.
У спірних правовідносинах відповідач фактично здійснив самостійну оцінку корпоративної структури міжнародної групи компаній та на підставі окремих документів дійшов висновку про існування кінцевого бенефіціарного власника, попри відсутність відповідних відомостей у Єдиному державному реєстрі та без доведення наявності у такої фізичної особи вирішального впливу на діяльність позивача.
Суд вважає, що така оцінка не може підміняти встановлений законом порядок підтвердження відповідних юридичних фактів та не відповідає вимогам ст. ст. 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України щодо належності та допустимості доказів.
За правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд робить висновок, що податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000/371/5001 від 25.05.2026 прийнято без належного фактичного та правового обґрунтування, із неправильним застосуванням положень п. 200.4-1 ст. 200 ПК України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 26624,00 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією №6997 від 12.06.2026.
З огляду не те, що позов задоволено в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 26624,00 грн, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (вул. Будівельників, буд. 16, м. Горішні Плавні, 39801, код ЄДРПОУ 00191282) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр-т Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49031, код ЄДРПОУ 43968079) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000/371/5001 від 25.05.2026.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Приватного акціонерного товариства «ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» судові витрати з оплати судового збору в розмірі 26624 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять чотири) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне рішення складено 07 серпня 2026 року.

Суддя Р.З. Голобутовський