Є.у.н.с.512/848/25
Провадження №2/512/141/26
"18" травня 2026 р. 

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Савранський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді – Бростовської Н.О.,
секретаря   – Пустовіт С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Саврань, Подільського району, Одеської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2025р. представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Дулдієр О.А. звернувся до суду через систему «Електронний суд» з вказаною позовною заявою до  ОСОБА_3 , обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачкою, за час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 , але сімейне життя не склалося, на даний час шлюбні відносини між ними припинені через різні погляди на життя та несумісність характерів, позивач і відповідачка проживають окремо один від одного, дитина з червня 2024 року проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні і вихованні. Представник позивача також вказує, що відповідачка хворіє, у зв`язку з чим їй необхідно проходити тривалі курси психо-соціальної корекції, тому позивач вважає за доцільне, щоб дитина проживала разом з ним, про що відповідачка не заперечує, що буде повністю відповідати інтересам дитини. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, на примирення він не згоден, а тому просить розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини разом з ним.
В судове засідання позивач та його представник – адвокат Дулдієр О.А. не з`явилися, останній подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути без їхньої участі. 
Відповідачка та її представник – адвокат Кириченко О.А. в судове засідання не з`явилися. 18.05.2026р. відповідачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, а справу просила розглянути без її участі (а.с.35). 
Представник Органу опіки та піклування Савранської селищної ради в судове засідання також не з`явився, подав до суду лист, в якому повідомив, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, що відбулась 10.02.2026р., батьки дитини не з`явились: мати дитини – ОСОБА_2 з причин відсутності інформації про її місце перебування для належного її повідомлення про дату, час та місце проведення комісії, а батько дитини – ОСОБА_1 перебуває на роботі вахтовим методом в іншій області. На засіданні комісії були присутні мати позивача – ОСОБА_5 та староста Неділківського старостинського округу Погорецька М.В., які повідомили, що мати дитини ОСОБА_2 більше року тому добровільно віддала малолітнього сина ОСОБА_6 батьку ОСОБА_1 на проживання та виховання; станом на даний час їм не відомо про те, де зараз фактично перебуває мати дитини, з огляду на що Органом опіки та піклування було встановлено, що між батьками дитини ОСОБА_6 , який проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , відсутній спір стосовно його місця проживання, а тому підстав для підготовки письмового висновку відповідно до ч.5 ст.19 СК України немає (а.с.19).
За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів; при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановив, що подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з червня 2024 року припинили шлюбні відносини, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач на примирення не згоден і відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. 
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо розірвання шлюбу відповідають його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає.
Також суд, враховуючи, що відповідачка не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.113 СК України, щодо права особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, на вибір прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що вона надалі бажає іменуватися прізвищем « ОСОБА_7 ».

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини  ОСОБА_6  суд дійшов такого висновку. 
Згідно Витягу з реєстру Савранської територіальної громади №2024/009229517 від 02.08.2024р. позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-зворот).
Згідно довідки про склад сім`ї №27, виданої старостою Неділківського старостинського округу Савранської селищної ради Одеської області Погорецькою М.В. 18.02.2026р., сім`я ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , складається з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (мати), та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (батько) (а.с.29). 
З актів обстеження умов проживання, складених начальником служби у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області Бевзюк О.І., головним спеціалістом служби Яроменком І.В. та старостою Неділківського старостинського округу Погорецькою М.В. 10.09.2024р. та 03.07.2025р., вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 ; до складу його сім`ї входить син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 (дідусь) та ОСОБА_5 (бабуся) (а.с. відповідно 6, 6-зворот).
Згідно довідки Савранської селищної ради Одеської області №26 від 11.02.2026р. ОСОБА_2 не зверталася до Неділківського старостинського округу ні з якими заявами про надання інформації щодо здоров`я та умов проживання її сина ОСОБА_6 , який проживає в сім`ї батька з 10.06.2024р. і по теперішній час. Разом з дитиною за адресою АДРЕСА_1 , проживають та опікуються ним батько – ОСОБА_1 , дідусь – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та бабуся – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.28). 
Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 19.01.2026р. було зобов`язано Орган опіки та піклування Савранської селищної ради надати до суду письмовий висновок у відповідності до вимог ч.5 ст.19 СК України щодо розв`язання спору про місце проживання дитини ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , на що останнім листом від 16.02.2026р. за №02-43/486 повідомлено, що оскільки мати дитини ОСОБА_2 добровільно віддала малолітнього сина його батьку, то це свідчить про відсутність спору між батьками стосовно місця проживання дитини, у зв`язку з чим підстав для підготовки письмового висновку відповідно до ч.5 ст.19 СК України немає (а.с.19).
Встановлено, що на час звернення до суду з цим позовом та під час судового розгляду за домовленістю батьків між собою дитина ОСОБА_4 проживає разом з позивачем (батьком).
18.05.2026р. відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнала повністю (а.с.35).
Ухвалою суду від 18.05.2026р. у прийнятті визнання відповідачкою ОСОБА_2 позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої дитини – відмовлено.
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023р. в справі №753/8671/21, провадження №61-550св22, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023р. у справі №582/18/21, провадження № 61-20968 сво 21).
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021р. у справі №925/642/19, провадження № 12-52гс20.
У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Предметом спору є визначення місця проживання малолітньої дитини.
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ст.7 СК України).
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України).
З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4 , якому на час розгляду даної справи виповнилось 3 роки 7 місяців, проживає разом з батьком (позивачем), а мати дитини як на час подання позову, так і під час розгляду справи в суді не заперечувала проти цього, підтвердивши тим самим, що сторони дійшли домовленості щодо проживання сина саме з позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.160 СК України.
Таким чином, оскільки позивач не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачкою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 .
Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10.07.2024р. у справі №127/16211/23, провадження № 61-1964св24, від 10.12.2024р. у справі №299/8679/23, провадження № 61-14033св24, від 15.01.2025р. у справі №755/15383/23, провадження № 61-14116св24.
Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ч.ч.1, 2 ст.141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в загальній сумі 2422,40грн. (1211,20грн. + 1211,20грн.), що підтверджується відповідною квитанцією №4283-6964-2555-5465 від 26.01.2026р. (а.с.13-зворот); витрати, пов`язані з розглядом справи, – відсутні.
Враховуючи, що позов задоволено частково, а саме: в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу, тому судовий збір в сумі 1211,20грн. в силу ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.15 ЦК України, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ст.ст.110, 112, ч.1 ст.113, ч.1 ст.160 СК України, ч.1 ст.2, ч.1 ст.4, ч.1 ст.5, ч.3 ст.258, ст.ст.259, 263-265, ч.8 ст.294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і   ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований 20 листопада 2020 року Коростишівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), про що 20 числа листопада місяця 2020 року складено відповідний актовий запис №130.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7 , залишити незмінним – « ОСОБА_7 ».

В іншій частині позову – відмовити.

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст.114 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абз.2 ч.3 ст.115 СК України).

Стягнути з ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 1211,20грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. двадцять коп.).

На виконання вимог ч.2 ст.115 СК України копію цього рішення після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ч.1 ст.354, ч.1 ст.355 ЦПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного
суду Одеської області Бростовська Н.О.