Дата документу 14.09.2026
Справа № 501/3817/25
2/501/1394/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС»
до
відповідача:  ОСОБА_1 
предмет та підстави позову: про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,
ВСТАНОВИВ:
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (надалі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати на 3% річних в загальному розмірі 625 412,92 грн. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.07.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого було ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11186699000, згідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 78200 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності в строк до 24.07.2014 із сплатою 12,5% річних за користування кредитом.
08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Дельта Банк» був укладений Договір про відступлення прав вимоги, за яким перейшло до нового кредитора право вимоги за кредитнимим договорами, в тому числі за кредитним договором № 11186699000 від 24.07.2007.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2014 у справі № 501/1085/14-ц позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто ОСОБА_1 заборгованість по Кредитному договору № 11186699000 від 24.07.2007 в розмірі 947 111,58 грн. та судові витрати у справі.
13.05.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» укладено Договір про відступлення права вимоги №2244/К, за яким перейшло до нового кредитора право вимоги за кредитнимим договорами, в тому числі за кредитним договором № 11186699000 від 24.07.2007.
Посилаючись на те, що рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2014 у справі № 501/1085/14-ц відповідачем до цього часу не виконано, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.
У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даним позовом.
Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились.
Позивач у позові просить суд розглядати справу без його участі.
Відповідач відзиву на позов не надав.
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 02.09.2025 справа розподілена на розглдя судді Петрюченко М.І. (а.с.28).
Ухвалою судді від 26.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.31-32).
Ухвалою суду від 19.02.2026 закрито підготовче судове засідання, призначено судове справу до розгляду у судовому засіданні (а.с.63).
Відповідач відзив або заперечення на позов до суду не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання на його адресу ухвали суду про відкриття провадження, проте конверт повернувся з відміткою: «відсутній за вказаною адресою» (а.с.71, 78), а тому на підставі ст.128-130 Цивільного-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи.
Частиною 8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 24.07.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого було ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11186699000, згідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 78200 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності в строк до 24.07.2014 із сплатою 12,5% річних за користування кредитом.
08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Дельта Банк» був укладений Договір про відступлення прав вимоги, за яким перейшло до нового кредитора право вимоги за кредитнимим договорами, в тому числі за кредитним договором № 11186699000 від 24.07.2007.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2014 у справі № 501/1085/14-ц позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто ОСОБА_1 заборгованість по Кредитному договору № 11186699000 від 24.07.2007 в розмірі 947 111,58 грн. та судові витрати у справі.
13.05.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» укладено Договір про відступлення права вимоги №2244/К, за яким перейшло до нового кредитора право вимоги за кредитнимим договорами, в тому числі за кредитним договором № 11186699000 від 24.07.2007.
Позивачем здійснено нарахування на суму боргу 625 412,92 грн., яка складається з: інфляційних втрат у сумі 484 591,70 грн. та 3 % річних у сумі 140 821,22 грн. за період з 12.03.2017 по 23.02.2022.
ІV. Оцінка Суду.
Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглядаючи справу № 905/600/18 у постанові від 05.07.2019 навела свої висновки про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Враховуючи викладене, позивачем обґрунтовано здійснено нарахування на суму боргу 625 412,92 грн., яка складається з: інфляційних втрат у сумі 484 591,70 грн. та 3% річних у сумі 140 821,22 грн. за період з 12.03.2017 по 23.02.2022.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
V. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.
Зокрема, згідної платіжної інструкції №33150 від 28.08.2025 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 7504,96 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних- задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (ЄДРПОУ 43212924) інфляційні втрати на 3% річних в загальному розмірі 625 412,92 грн. та судовий збір у розмірі 7504,96 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського
Суду Одеської області     М.І.Петрюченко