Постанова
Іменем України 

28 липня 2026 року
м. Київ 

справа № 695/2982/20
провадження № 61-6419св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., 

учасники справи:
заявниця -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Новодмитрівська сільська рада Золотоніського району Черкаської області,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Чирвою Оксаною Володимирівною, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року в складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,

Історія справи
Короткий зміст заяви

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з заявою встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа: Новодмитрівська сільська рада Золотоніського району Черкаської області. 

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у складі судді Середи Л. В., від 11 травня 2021 року:
заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено повністю;
встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті ОСОБА_3 - по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 лютого 2026 року представник ОСОБА_2 - адвокат Чирва О. В. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу на Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 березня 2026 року:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чирви О. В. залишено без руху;
надано скаржнику строк для усунення її недоліків, а саме для надання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року;
вказано, що у разі не усунення зазначених в ухвалі суду недоліків, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:
разом з апеляційною скаргою надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за правом представлення, проте ОСОБА_1 не повідомила суду про наявність інших спадкоємців за законом. 30 жовтня 2025 року скаржником направлено клопотання до Золотоніського міськрайонного суду про надання, зокрема, копії рішення суду та матеріалів справи для ознайомлення у даній справі. Після вивчення матеріалів справи, отримання довідки приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області І. Гавриленка від 28 жовтня 2025 року № 125 щодо кола спадкоємців по спадковій справі № 61/2020, відкритій після смерті померлого ОСОБА_3 , стало можливим складання апеляційної скарги;
дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд зробив висновок, що апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, з наступних підстав. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, ОСОБА_2 не був учасником даної справи та в матеріалах справи відсутні дані про отримання ним копії оскаржуваного рішення. Проте, з наданої представником скаржника копії довідки приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Гавриленка І. І. від 28 жовтня 2025 року № 125/01-16 вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_3 є: гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка подала заяву про прийняття спадщини 09 листопада 2020 року та відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року справа № 695/2982/20 про встановлення факту проживання з померлим отримала право на спадкування як спадкоємець четвертої черги, а відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року справа № 695/2786/21 отримала право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення, ОСОБА_2 ; племінник, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який подав заяву про прийняття спадщини 29 грудня 2020 року та є спадкоємцем другої черги за правом представлення, мати якого, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
крім того, на розгляді в суді першої інстанції перебувала цивільна справа № 695/2786/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено та змінено черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та надано ОСОБА_1 право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення ОСОБА_2 . Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року у вище зазначеній справі апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року залишено без змін. Тому можна дійти висновку, що скаржник міг ознайомитися з рішення суду першої інстанції від 11 травня 2021 року у цій справі ще в червні 2025 року, оскаржуючи рішення суду від 23 червня 2025 року у справі № 695/2786/21 в апеляційному порядку;
апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 11 травня 2021 року подано до апеляційного суду 27 лютого 2026 року, тобто із значним пропуском встановленого процесуального строку. Таким чином, скаржнику необхідно подати обґрунтовану заяву/клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року та надати належні та допустимі докази на їх підтвердження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскарженою ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року:
визнано неповажними наведені представником ОСОБА_2 - адвокатом Чирвою О. В. підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року;
відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвокатом Чирвою О. В. на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року.

Оскаржена ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:
не погоджуючись з вказаним рішенням, 27 лютого 2026 року представник ОСОБА_2 - адвокат Чирва О. В. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу. Просила суд скасувати рішення суду від 11 травня 2021 року, а заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду. Разом з апеляційною скаргою надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення;
ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 березня 2026 року апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Чирви О. В. залишена без руху та надано строк для подачі скаржником обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Роз`яснено, що у разі не усунення зазначених в ухвалі суду недоліків, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено;
представник скаржника - адвокат Чирва О. В. отримала копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 17 березня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а. с. 74). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 отримав копію ухвали апеляційного суду 21 березня 2026 року;
відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;
оскільки, у встановлений судом строк скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги та не подав обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року, колегія суддів вважала, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Аргументи учасників справи

11 травня 2026 року Супрун О. М. через підсистему Електронний суд подав касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Чирвою О. В., на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року, в якій просив:
оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати;
ухвалити нове рішення, яким поновити строк на апеляційне оскарження рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
представник скаржника - адвокат Чирва О. В. отримала копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 17 березня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 74). Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, ОСОБА_2 отримав копію ухвали апеляційного суду 21 березня 2026 року;
представником скаржника - адвокатом Чирвою О. В. було направлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження від 27 березня 2026 року. Представник скаржника своє клопотання обґрунтував тим, що справа, що була розглянута, стосується питання черговості спадкування за законом. ОСОБА_2 , який є спадкоємцем другої черги за правом представлення, мав би бути залучений як заінтересована особа у справі № 695/2982/20, адже ця справа стосується безпосередньо його прав та законних інтересів як спадкоємця. Заявником у справі, а саме ОСОБА_1 , не було повідомлено суду про наявність інших спадкоємців за законом, судом не було витребувано копію спадкової справи № 61/2020, а також суд за власною ініціативою не залучив ОСОБА_2 до розгляду цієї справи, що є грубим порушенням норм цивільного та цивільного процесуального права. 28 жовтня 2025 року ОСОБА_2 було отримано довідку, видану приватним нотаріусом Гавриленком І. І., про те, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Гавриленком І. І., заведена спадкова справа 09 листопада 2020 року за № 61/2020 та зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 66715628. Спадкоємцями ОСОБА_3 є: гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка подала заяву про прийняття спадщини 09 листопада 2020 року та відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі № 695/2982/20 про встановлення факту проживання з померлим отримала право на спадкування як спадкоємець четвертої черги, а відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області про зміну черговості одержання права на спадкування від 23 червня 2025 року, справа № 695/2786/21, отримала право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення, ОСОБА_2 ; племінник, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Дмитрівка, який подав заяву про прийняття спадщини 29 грудня 2020 року та є спадкоємцем другої черги за правом представлення, мати якого, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Підстава: спадкова справа № 61/2020. Лише після одержання даної довідки ОСОБА_2 дізнався про існування цього рішення і звернувся за правничою допомогою до адвоката. Адвокат звернувся до Єдиного реєстру судових рішень, звідки ОСОБА_2 стало відомо про зміст цього судового рішення. Тобто ОСОБА_2 , саме з цього моменту, отримав змогу звернутися до суду з апеляційною скаргою. Тобто 30-денний строк для оскарження рішення будемо рахувати з 28 жовтня 2025 року, коли особа довідалася про порушення своїх прав та законних інтересів і отримала документальне підтвердження цього;
апеляція є ключовим елементом права на справедливий суд, забезпечуючи доступ до правосуддя через перегляд рішень судів першої інстанції, що ще не набрали законної сили. Вона дозволяє виправити фактичні чи юридичні помилки, гарантуючи захист прав учасників процесу або осіб, чиї інтереси зачепило рішення. Окрім того, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, має право на перегляд справи та оскарження судового рішення, і для забезпечення цього права процесуальний закон також встановлює виняток з правила, спрямованого на забезпечення остаточності судового рішення, процесуальний закон надає також суду повноваження, які спрямовані на усунення цього порушення і які суд здійснює ex officio. ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року);
вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд має виходити із того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків апеляційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою. Відповідно до постанови Верховного Суду від 5 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24, ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки;
апелянт фактично був позбавлений можливості висловити свою позицію щодо встановлених судом обставин й, відповідно, реалізувати право на апеляційний перегляд судового рішення. Відновлення строку також необхідне для виправлення серйозних судових помилок, які були допущені судом першої інстанції, які допустили порушення;
з моменту отримання повного тексту судового рішення були усі необхідні засоби для реалізації права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга подана разом з клопотанням про поновлення строку, тобто в межах тридцятиденного строку з дня отримання повного тексту судового рішення. Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18, системно аналізуючи положення ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи;
справа № 695/2982/20 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу була розглянута без участі ОСОБА_2 , який є заінтересованою особою, адже це рішення безпосередньо стосується його прав та законних інтересів. ОСОБА_1 не було повідомлено суду про наявність інших спадкоємців за законом, судом не було витребувано копію спадкової справи № 61/2020. Дії ОСОБА_1 в цьому випадку були недобросовісними, адже заява до суду була подана до спливу 6 місяців, що починається з дня смерті особи, тобто заявником вчинено умисні дії для введення суду в оману. Тому відновлення строку на апеляційне оскарження також необхідне для виправлення серйозних судових помилок, які були допущені судом першої інстанції, які допустили порушення прав ОСОБА_2 .

30 червня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила:
залишити без змін оскаржену ухвалу апеляційного суду;
касаційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив мотивований тим, що:
доводи про те, що Скаржник дізнався про існування рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу лише після одержання 28 жовтня 2025 року довідки приватного нотаріуса Гавриленка І. І., - не відповідають обставинам справ, сторонами у яких були Заявниця та Скаржник;
із текстів рішень у двох цивільних справах вбачається, що при вирішенні спорів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : про визнання нерухомого майна об`єктами права спільної сумісної власності та визнання права власності (рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року у справі № 695/2414/21); про зміну черговості одержання права на спадкування (рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року у справі № 695/2786/21); мотиви рішень суду про задоволення позову ґрунтувалися, в тому числі, на рішенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Обидві справи розглянуті за участі та присутності ОСОБА_2 і його представника. Відтак, на переконання Заявниці, доводи касаційної скарги про те, що Скаржнику стало відомо про рішення у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання Заявниці та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу лише у жовтні 2025 року, не відповідають дійсності та мають ознаки завідомо неправдивої інформації;
право на оскарження судового рішення не є абсолютним. Законодавцем встановлено ряд законних фільтрів та умов, за дотримання яких можливе збереження пропорційності реалізації прав громадян на оскарження судових рішень та принципу правової визначеності (в частині принципу «остаточності судового рішення» (res iudicata)). Протягом декількох років між Заявницею та Скаржником тривали судові спори щодо реалізації майнових прав Заявниці після смерті чоловіка та прав обох сторін на спадщину після смерті чоловіка Заявниці та дядька Скаржника. На час розгляду судом заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу Заявниці та суду не було відомо про існування ще одного спадкоємця. При цьому про вказане рішення такий спадкоємець (Скаржник) довідався, коли Заявниця улітку 2021 року подала до суду позов для захисту своїх прав на спільне сумісне майно. Скаржник отримав позовну заяву з усіма додатками до неї, сформулював позицію по справі разом із адвокатом та активно включився в процес і заперечував проти задоволення позову. Судове рішення від 22 лютого 2024 року у справі № 695/2414/21 за позовом ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна об`єктами права спільної сумісної власності та визнання права власності не містить інформації про те, що ОСОБА_2 заявляв про порушення будь-яких його процесуальних прав як сторони процесу. Формування та висловлення позиції щодо заперечення проти позову дають можливість зрозуміти, що ОСОБА_2 ознайомлений з позовною заявою та додатками до неї (серед яких було рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу);
ОСОБА_2 після ухвалення Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 22 лютого 2024 року рішення у справі № 695/2414/21 про визнання нерухомого майна об`єктами права спільної сумісної власності та визнання права власності - не оскаржував його. І не оскаржував рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім цього, далі Заявниця звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами про зміну черговості одержання права на спадкування (справа № 695/2786/21). І ОСОБА_2 під час розгляду цієї справи також не висловлював заперечень стосовно законності рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відтак, враховуючи обставини справ та поведінку ОСОБА_2 , Заявниця мала законні очікування щодо остаточності судового рішення, ухваленого за її заявою про встановлення факту проживання Заявниці та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом більше ніж 20 років;
ОСОБА_2 мав можливість заявити про порушення своїх прав під час розгляду її заяви про встановлення факту проживання Заявниці та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ще у 2021 році, коли отримав примірник позовної заяви з додатками у справі № 695/2414/21 про визнання нерухомого майна об`єктами права спільної сумісної власності та визнання права власності - не оскаржував його. Сторона заявниці вважає недобросовісною процесуальною поведінкою те, що зараз Скаржник заявляє, що йому стало відомо про існування рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу лише у жовтні 2025 року;
у постанові ОП КЦС ВС від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц сформульовано наступний правовий висновок: «якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res iudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. У цій справі національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. ... Тлумачення вказаних норм, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження»;
на переконання Сторони заявниці, доводи Скаржника мають ознаки прояву недобросовісної процесуальної поведінки та повідомлення суду завідомо неправдивої інформації. Скаржник отримав примірник рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ще у 2021 році і з того часу не вважав, що цим рішенням порушені будь-які його права, до суду із апеляційною скаргою вирішив звернутися лише у 2026 році. Суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження з дотриманням норм чинного законодавства, і таке рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі.

27 липня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2026 року:
клопотання ОСОБА_1 , про продовження строку на подання відзивузадоволено;
продовжено ОСОБА_1 строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 15 червня 2026 року зазначено, щонаведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду 

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) вказано, що:
«загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що:
«відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц).
ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний за змістом припис був передбачений у частині третій статті 2 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний припис є у частині першій статті 118 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII, а також був передбачений у частині першій статті 72 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним досудових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу. Аналогічний припис передбачений у підпункті 13 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій статті 294 й абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII».

У пунктах 91-96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зазначено, що: 
«91. «Разом з тим слід відмітити, що позивач (заявник, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи або відповідного судового провадження. У разі відсутності обставин непереборної сили ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.
92. ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
93. Такий підхід є складовою частиною принципу правової визначеності у площині запобігання перегляду остаточних судових рішень за відсутності вагомих для цього підстав.
94. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
95. Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), на переконання Великої Палати Верховного Суду, не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як: «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).
96. Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «особою, не повідомленою про розгляд справи» (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або відповідного судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження».

Особою, не повідомленою про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої відкрито провадження. Законодавець при конструюванні частини другої статті 358 ЦПК України не визначив, що при її застосування має враховуватися дата внесення судом рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень. Відсутність в рішенні суду вказівки на дату складання його повного тексту та несвоєчасне надіслання оскарженого судового рішення суду першої інстанції до Єдиного державного реєстру судових рішень, за умови, що учасник справи (зокрема, котрий ініціював позов - позивач), який подає апеляційну скаргу, знав про розгляд справи, не є перешкодою для отримання цією особою у розумний строк інформації про стан відомого їй судового провадження та не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 405/4689/19 (провадження № 61-1979сво24)).

Сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року в справі № 186/972/18 (провадження № 61-19251св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року в справі № 200/13452/18 (провадження № 61-8954 св 23)).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що:
«апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 травня 2022 року в справі № 904/1875/19 зазначено, що:
«з приписів частини 2 статті 261 ГПК України не вбачається безумовного обов`язку суду відкрити апеляційне провадження у випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки. Натомість, як вбачається з системного аналізу положень даної статті, суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.
Наведена норма не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.
Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною 2 статті 261 ГПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ГПК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2023 року в справі № вказано, що:
«57. Згідно з ч. 2 ст. 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків, зокрема, подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки.
58. Однак, з приписів вищенаведеної процесуальної норми не вбачається безумовного обов`язку суду відкрити апеляційне провадження у випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки. Натомість, як вбачається з системного аналізу положень даної статті, суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.
59. Наведена норма не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.
60. Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, звільняє її від безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченої ч. 2 ст. 261 ГПК України, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Проте в такому випадку особа не звільняється від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ГПК України.
61. Отже, норми ГПК України підлягають застосуванню до всіх без виключення учасників судового процесу, а окремі норми визначають початок перебігу процесуального строку на оскарження судових рішень саме для осіб які не брали участі у розгляді справи, а суд вирішив питання про їх права та інтереси, та передбачають можливість поновлення процесуального строку на оскарження судових рішень. Суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.
62. Схожі за змістом правові висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 922/765/15 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 5011-46/18261-2012, від 03.10.2019 у справі № 909/117/17, від 08.10.2019 у справі № 5011-46/18261-2012».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 року в справі № 1512/12762/12 (провадження № 61-6640св23) зазначено, що: 
«відповідно до пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Наведена норма процесуального права не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Заявник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою, з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.
Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 358 ЦПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Зазначене необхідно врахувати суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі».

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20 (провадження № 61-15447св23)).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

У справі, що переглядається: 
рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у складі судді Середи Л. В., від 11 травня 2021 року: заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено повністю; встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті ОСОБА_3 - по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 52 - 53);

при залишенні апеляційної скарги без руху апеляційної скарги апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 не був учасником цієї справи та в матеріалах справи відсутні дані про отримання ним копії оскаржуваного рішення. Проте, з наданої представником скаржника копії довідки приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Гавриленка І. І. від 28 жовтня 2025 року № 125/01-16 вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_3 є: гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка подала заяву про прийняття спадщини 09 листопада 2020 року та відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року справа № 695/2982/20 про встановлення факту проживання з померлим отримала право на спадкування як спадкоємець четвертої черги, а відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року справа № 695/2786/21 отримала право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення, ОСОБА_2 ; племінник, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який подав заяву про прийняття спадщини 29 грудня 2020 року та є спадкоємцем другої черги за правом представлення, мати якого, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; на розгляді в суді першої інстанції перебувала цивільна справа № 695/2786/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено та змінено черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та надано ОСОБА_1 право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення ОСОБА_2 . Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року у вище зазначеній справі апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року залишено без змін. Тому можна дійти висновку, що скаржник міг ознайомитися з рішення суду першої інстанції від 11 травня 2021 року у цій справі ще в червні 2025 року, оскаржуючи рішення суду від 23 червня 2025 року у справі № 695/2786/21 в апеляційному порядку; апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 11 травня 2021 року подано до апеляційного суду 27 лютого 2026 року; скаржнику необхідно подати обґрунтовану заяву/клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року та надати належні та допустимі докази на їх підтвердження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (а. с. 71 - 73);
при відмові у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , як особи, яка не приймала участі в розгляді справи, апеляційний суд зазначив, що представник скаржника - адвокат Чирва О. В. отримала копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 17 березня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а. с. 74). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 отримав копію ухвали апеляційного суду 21 березня 2026 року; відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Оскільки, у встановлений судом строк ОСОБА_2 не усунув недоліки апеляційної скарги та не подав обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року, апеляційний суд вважав, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити (а. с. 77 - 78);
ключовим аргументом касаційної скарги є те, що представником скаржника - адвокатом Чирвою О. В. було направлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження від 27 березня 2026 року. Аналіз матеріалів справи свідчить, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження від 27 березня 2026 року на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху відсутнє.

За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без дотримання норм процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду. 

У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене судове рішення - без змін. 

Тому судові витрати покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Чирвою Оксаною Володимирівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков