ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 м. Дніпро Справа № 904/1967/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі 
головуючого судді: Віннікова С.В. доповідач
суддів: Андрейчука Л.В., Левшиної Г.В.
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2026 (суддя Ніколенко М.О., повний текст якого складений 27.05.2026) у справі № 904/1967/26,
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"
про стягнення штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу у розмірі 115 710,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу у розмірі 115 710 грн.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2026 у справі №904/1967/26 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 115 710,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" та її узагальнені доводи 

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2026 у справі № 904/1967/26 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку доказам та неповно з`ясував обставини справи. Зокрема, 16.07.2025 вантаж за накладною № 46085601 у вагонах № 63487920, № 56438039 було прийнято перевізником на станції Ароматна без зауважень, про що свідчить відмітка працівників залізниці в графі 38 накладної. При прийнятті вантажу до перевезення жодних актів про технічну чи комерційну несправність складено не було, що свідчить про визнання залізницею правильності внесених відомостей про масу, тоді як факт невірного визначення маси на станції відправлення матеріалами справи не доведений, а зміна маси була зафіксована лише на станції призначення Кривий Ріг-Головний.
Крім того, апелянт наголошує на недопустимості та неналежності як доказу наданого позивачем комерційного акта № 467004/249 від 20.07.2025. Вказаний акт складено з порушенням пункту 10 Правил складання актів, оскільки в ньому відсутні обов`язкові підписи начальника вантажного району та працівника станції, який особисто здійснював перевірку (зважування проводив вагар стороннього підприємства ПП «Стіл Сервіс», який акт не підписував). При цьому наявні в акті підписи комерційних агентів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неправомірними, оскільки за наказом начальника станції Кривий Ріг-Головний № 70/ДС від 16.05.2025 вони мають право підписувати акти лише на станції Східно-Сортувальна, а агент ОСОБА_1 взагалі не була присутня під час складання акта.
Також скаржник стверджує про неправильне застосування судом норм матеріального права щодо строків позовної давності. На думку апелянта, відповідно до ст. 137 Статуту залізниць України та ст. 315 ГК України до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний 6-місячний строк позовної давності, який закінчився 04.03.2026, тоді як позов було подано лише 09.04.2026. Застосування судом трирічного строку за умовами договору суперечить сталій судовій практиці Верховного Суду (зокрема, у справах № 924/320/17, № 904/5743/16, № 910/6913/21), відповідно до якої спеціальні імперативні норми закону мають безумовний пріоритет над умовами укладеного між сторонами договору

Узагальнений виклад позиції Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на апеляційну скаргу 

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що відповідно до п. 40 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі у відкритому рухомому складі приймаються шляхом візуального огляду без перевірки маси, а відмітка у графі 38 накладної фіксує виключно нарахування тарифу за перевезення й не підтверджує масу вантажу. Невідповідність фактичної маси даним накладної (недостача 700 кг у вагоні № 63487920 та 950 кг у вагоні № 56438039) виявлена на станції призначення при переважуванні на справних повірених вагах вантажоодержувача за відсутності слідів просипання та з перевищенням норм природної втрати і граничного розходження. Зазначене зафіксовано належним комерційним актом № 467004/249 від 20.07.2025, що згідно зі ст. 129 Статуту залізниць України є належним і допустимим доказом порушення.
Щодо повноважень осіб, які підписали комерційний акт, позивач посилається на ч. 1, 2 ст. 64, ч. 3 ст. 65 ГК України та судову практику Верховного Суду (зокрема, у справах № 916/2450/17, № 916/2001/17, № 916/1993/17), зазначаючи, що у разі відсутності в штаті підрозділу посади начальника вантажного району повноваженнями щодо підписання актів на підставі розпорядчого акта наділяються інші працівники залізниці. Оскаржуваний акт підписаний заступником начальника станції, комерційними агентами та представником одержувача згідно з п. 10 Правил складання актів, а штраф за ст. 118, 122 Статуту залізниць України підлягає стягненню за сам факт порушення правил зазначення маси вантажу.
Щодо позовної давності позивач наголошує, що відповідач не заявляв клопотання про її застосування в суді першої інстанції, а суд не застосовує її за власною ініціативою. Крім того, перевезення здійснювалося в межах укладеного між сторонами договору від 13.03.2020 № 99-00178353/2020-001, пунктом 7.3 якого на підставі ч. 1 ст. 259 ЦК України за погодженням сторін встановлено збільшений трирічний строк позовної давності за вимогами перевізника, у межах якого позивач і звернувся до суду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., Левшина Г.В.
Ухвалою від 22.06.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2026 у справі № 904/1967/26 залишено без руху, надано апелянту 10 днів з дня отримання ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме сплатити судовий збір у сумі 3 993,60 грн на відповідні реквізити суду апеляційної інстанції, докази чого надати суду.
Через підсистему "Електронний суд" 03.07.2026 від Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" надійшла заява про усунення недоліків з долученням відповідних доказів.
На підставі службової записки головуючого судді Віннікова С.В. від 06.07.2026, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Левшиної Г.В., розпорядженням №527/26 від 06.07.2026 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі № 904/1967/26.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Віннікова С.В. (доповідач), суддів:  Андрейчука Л.В., Чус О.В.
Ухвалою від 08.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2026 у справі № 904/1967/26. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
На підставі службової записки головуючого судді Віннікова С.В. від 27.07.2026, у зв`язку з вирішенням питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі, на виконання пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, з метою дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи, протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів по справі №904/1967/26 шляхом передачі справи раніше визначеній колегії суддів, головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., Левшина Г.В.
Частинами 1, 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до електронного повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-00178353/2020-001 від 13.03.2020 (а.с. 110) АТ “Укрзалізниця” засвідчило прийняття від ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (а.с. 110).
Отже, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (вантажовідправник по справі) було приєднано АТ “Українська залізниця” до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
За п. 1.1. предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.
Згідно з п. 1.4. договору, надання послуг за договором може підтверджуватись, зокрема, накладною.
Пунктом 7.3. договору про надання послуг сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з перевезення, становить три роки.
16.07.2025 зі станції відправлення Ароматна Придніпровської залізниці по накладній №46085601 (а.с. 26), у вагонах № 63487920, 56438039 ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” був відправлений вантаж “Вугілля” на станцію Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці, на адресу ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг”.
При заповненні відповідачем вказаної накладної у відомостях вагонів було зазначено масу вантажу у вагоні № 63487920 – 68 250 кг, провізна плата 11 571,00 грн та у вагоні № 56438039 - 67850 кг, провізна плата 11 571,00 грн (а.с. 26).
Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 із змінами та доповненнями, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України № 1510 від 11.10.2002 та № 1973 від 25.12.2002 (Статут), визначає обов`язки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
19.07.2025 вагони № 63487920, 56438039 по накладній № 46085601 прибули на станцію призначення Кривий Ріг Головний. По заявці вантажоодержувача ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг” № 17 від 20.07.2025 (а.с. 30), згідно ст.52 Статуту залізниць України, даний вантаж було переважено на справних статистичних 150 тн вагах №10021 вантажоодержувача ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг”, повіренних 24.03.2025 ДП “Кривбасстандартметрологія” та виявлено, що:
- у вагоні № 63487920 фактична маса вантажу не відповідає тій, що зазначена в накладній, а саме: по документу тара вагона 23100 кг, нетто 68250 кг, після зважування брутто 90650 кг, тара по документу 23100 кг, нетто 67550 кг, що менше документа на 700 кг;
- у вагоні № 56438039 фактична маса вантажу не відповідає тій, що зазначена в накладній, а саме: по документу тара вагона 22200 кг, нетто 67850 кг, після зважування брутто 89100 кг, тара по документу 22200 кг, нетто 66900 кг, що менше документа на 950 кг. 
У зв`язку з вищезазначеним у відповідності з ст. 129 Статуту залізниць України та п. 4 „Правил складання актів”, затверджених наказом Міністерства транспорту від 28.05.2002 № 334, було складено комерційний акт № 467004/249 від 20.07.2025 (а.с. 27-28).
Про виявлену невідповідність маси вантажу порівняно з перевізним документом було повідомлено на станцію відправлення Ароматна Придніпровської залізниці, що підтверджується телеграмою № 465 від 20.07.2025 (а.с. 29).
Позивач зазначає, що у всіх зазначених випадках різниця маси вантажу, більше суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси (нетто) - 1%, передбаченої п.27 Правил видачі вантажів. Просипання вантажу відсутнє, маркування у вагоні не порушено.
Посилаючись на те, що відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності відомостей, зазначених ними у накладних, позивач відповідно до ст. 118 та 122 Статуту залізниць України просить суд стягнути з відповідача, як вантажовідправника, штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати в сумі 115 710,00 грн (за накладною № 46085601 по вагону № 63487920 - 57 855,00 грн (11 571,00 грн х 5), по вагону № 56438039 - 57 855,00 грн (11 571,00 грн х 5).
За наслідками розгляду позову Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності вимог позивача. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Колегія суддів констатує, що причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та вимога його cкасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 

Розглянувши апеляційну скаргу без повідомлення сторін, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
За приписами частин 1, 2 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. 
Згідно зі статтею 52 Статуту залізниць України маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.
У відповідності до статті 37 Статуту залізниць України та розділом V Правил оформлення перевізних документів передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.
За умовами пункту 2.6 розділу ІІ Правил оформлення перевізних документів якщо після оформлення перевізних документів на прийнятий до перевезення вантаж на станції відправлення була виявлена невідповідність між фактичною кількістю вантажу і зазначеною в перевізних документах, то відправник повинен привести фактичну кількість вантажу у відповідність до кількості, зазначеної в перевізних документах (довантажити, вивантажити), або оформити нові перевізні документи, зазначивши в них виявлену фактичну кількість вантажу. Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2%. 
Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. 
Згідно з пунктом 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності маси наявного вантажу даним, зазначеним у перевізних документах.
Пунктом 10 Правил складання актів передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці. 
За даними обставинами справи, станцією призначення Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці був складений Комерційний акт форми ГУ-22 від 20.07.2025 № 467004/249, який підписаний представником вантажоодержувача по довіреності від 11.03.2025 № 14-134юр. Комерційний акт містить підписи заступника начальника станції Ясінської О.Ю., агента комерційного ОСОБА_2 , агента комерційного Жук Н.А. та представника одержувача Каплуна О.О. Повноваження підписантів Комерційного акту з боку залізниці підтверджуються Наказом начальника станції Кривий Ріг-Головний від 16.05.2025 № 70/ДС та посадовими інструкціями, з боку одержувача - довіреністю ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 11.03.2025 № 14-134юр.
Акт підписаний уповноваженими представниками позивача. Матеріали справи містять відповідні посадові інструкції працівників позивача.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно встановив, що Комерційний акт від 20.07.2025 № 467004/249 складений і підписаний у відповідності до положень пункту 10 Правил складання актів і є належним та допустимим доказом у справі (у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу є комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту. Штраф, нарахований у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитків.
Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.
У даному випадку у графі 55 накладної № 46085601 правильність внесених даних, у тому числі щодо маси вантажу, підтверджено представником відправника вагарем Троценко Каріною Вікторівною шляхом накладення електронного цифрового підпису.
Згідно з пунктом 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, що за своїм змістом кореспондується зі статтею 37 Статуту залізниць України.
Згідно з пунктами 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 № 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 за № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.
Як вбачається з матеріалів справи, по заявці вантажоодержувача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 20.07.2025 № 17, згідно зі статтею 52 Статуту залізниць України, даний вантаж було переважено на справних статичних 150 тн вагах № 10021 вантажоодержувача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», повірених 24.03.2025 ДП «Кривбасстандартметрологія», та виявлено, що: 
у вагоні № 63487920 фактична маса вантажу не відповідає тій, що зазначена в накладній, а саме: за документом тара вагона 23 100 кг, нетто 68 250 кг; після зважування брутто 90 650 кг, тара за документом 23 100 кг, нетто 67 550 кг, що менше зазначеного в документі на 700 кг;
у вагоні № 56438039 фактична маса вантажу не відповідає тій, що зазначена в накладній, а саме: за документом тара вагона 22 200 кг, нетто 67 850 кг; після зважування брутто 89 100 кг, тара за документом 22 200 кг, нетто 66 900 кг, що менше зазначеного в документі на 950 кг.
У матеріалах справи відсутні докази, що ставили б під сумнів достовірність показників зазначених засобів ваговимірювальної техніки.
З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд правильно встановив доведення позивачем належними та допустимими доказами, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, невідповідності фактичної маси вантажу у спірних вагонах тій масі вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній.
Відповідно до статті 105 Статуту залізниць України вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
Згідно з пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України.
Статтею 122 Статуту залізниць України встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Відповідно до статті 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Тобто чинне законодавство України пов`язує застосування до вантажовідправника наслідків, встановлених статтею 118 Статуту залізниць України, із фактом неправильного зазначення певних відомостей у накладній, зокрема маси вантажу.
При цьому колегія суддів враховує, що сторони, укладаючи договір перевезення вантажу, погодилися із передбаченою законом відповідальністю за неправильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній.
Отже, з урахуванням положень наведених вище норм та фактичних обставин справи, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 115 710,00 грн штрафу за неправильне зазначення маси вантажу у накладній (по 57 855,00 грн за кожний вагон: 11 571,00 грн х 5).
Доводи скаржника про те, що після закінчення передавальних операцій вагони було прийнято позивачем без зауважень на колію станції Ароматна Придніпровської залізниці з проставленням відмітки комерційного агента у графі 38 накладної, що, на його думку, є підтвердженням правильності зазначеної маси вантажу, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення та статті 24 Статуту залізниць України перевірка маси при прийнятті вантажу у відкритому рухомому складі не є обов`язком перевізника, а відповідальність за достовірність даних покладається виключно на відправника. Сам факт прийняття вантажу до перевезення не свідчить про підтвердження правильності маси, а відмітка у графі 38 накладної стосується відображення розрахунків плати за перевезення (тарифу).
Доводи скаржника щодо неналежності підписантів спірного Комерційного акту апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки Комерційний акт від 20.07.2025 № 467004/249 з боку залізниці оформлений за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, а саме: заступником начальника станції Ясінською О.Ю., агентом комерційним ОСОБА_2 та агентом комерційним ОСОБА_1 . На момент складення Комерційного акту посада начальника району (вантажного) була вакантною, що підтверджується наявними у матеріалах справи листом служби кадрової та соціальної політики залізниці від 25.02.2026 № 145 та листом начальника станції від 06.02.2026 № 125. Водночас Наказом начальника станції Кривий Ріг-Головний від 16.05.2025 № 70/ДС визначено коло осіб, які мають право підпису замість начальника вантажного району. До переліку цих осіб, зокрема, включено агентів комерційних, які є підписантами комерційного акту.
Доводи апеляційної скарги про дефектність Комерційного акта з огляду на відсутність підпису вагаря ПП «Стіл Сервіс», зазначеного у розділі «Д» акта, відхиляються колегією суддів, оскільки пунктом 10 Правил складання актів № 334 встановлено вичерпний суб`єктний склад осіб, чиї підписи є обов`язковими реквізитами комерційного акта від імені залізниці та одержувача. Залучення до перевірки інших спеціалістів чи працівників сторонніх організацій (зокрема вагаря) є правом, а не імперативним обов`язком залізниці, а відсутність підпису такої залученої особи не позбавляє комерційний акт доказової сили та не свідчить про порушення правил його складання, якщо акт підписано належною кількістю уповноважених працівників залізниці (не менше трьох осіб) та представником одержувача вантажу. Зазначена правова позиція є сталою та узгоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанови від 23.11.2018 у справі № 916/2450/17).
Комерційний акт від 20.07.2025 № 467004/249 станцією Кривий Ріг-Головний був складений на під`їзній колії одержувача, адже, як вбачається з розділу «Д» цього акта, зважування вагонів здійснювалося на вагах одержувача працівниками одержувача. Тобто перевірка маси вантажу у вагонах здійснювалася на під`їзній колії одержувача при видачі вантажу. Саме тому особи, зазначені в пункті 2.2 Наказу від 16.05.2025 № 70/ДС, мали право підпису комерційного акту. При цьому право залізниці складати комерційні акти на під`їзних коліях передбачено пунктом 4 Правил складання актів. У порядку статті 129 Статуту залізниць України комерційні акти складаються виключно станціями залізниці, тому у разі оформлення такого акта на території під`їзної колії, належним суб`єктом його складання залишається саме станція залізниці (у даному випадку - станція Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці).
Доказів, які б свідчили про недійсність зазначеного Комерційного акта або про порушення порядку його складання, скаржником не надано.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування спеціального строку позовної давності та пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Відповідно до частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.
Зазначений шестимісячний термін обчислюється:а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.
Пунктом 7.3 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-00178353/2020-001 від 13.03.2020, в межах якого здійснювалося спірне перевезення, сторони узгодили, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з перевезення, становить три роки.
З огляду на приписи статей 256, 257, 259 Цивільного кодексу України, пункт 7.3 договору, а також враховуючи дату звернення позивача із даним позовом до суду - 09.04.2026 та дату виникнення прострочення зі сплати штрафу (з урахуванням дати складання комерційного акта від 20.07.2025), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущений.
Враховуючи все вищевикладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2026 у справі № 904/1967/26 таким, що підлягає залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, зокрема статей 118, 122, 129 Статуту залізниць України та статей 509, 526, 610, 629, 908, 909, 920 Цивільного кодексу України, а також порушення норм процесуального права статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Судові витрати

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2026 у справі №904/1967/26 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена та підписана 14.09.2026.

Головуючий суддя С.В. Вінніков 

Суддя Л.В. Андрейчук 

Суддя Г.В. Левшина