Справа № 359/796/26
Провадження № 2-а/359/37/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В. 
при секретарі - Кулакевич В.О.,
представника позивача - Стащука В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови –
В С Т А Н О В И В :
01.02.2026 в системі «Електронний суд» представником ОСОБА_1 адвокатом Стащуком В.А. було подано адміністративний позов до відповідача - начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 №R199321 від 14 листопада 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Одночасно просить поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду та стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені судові витрати (а.с.1-16).

Позов обґрунтований тим, що про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 28 січня 2026 року після відкриття виконавчого провадження, оскільки копію постанови та виклики до ТЦК та СП не отримував, про розгляд справи повідомлений не був, адміністративний протокол не складався та не вручався, у зв`язку з чим було порушено його право на участь у розгляді справи.

Крім того, позивач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин мав чинну відстрочку від призову на військову службу на підставі пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю II групи, а тому вважає, що обов`язок щодо проходження повторного медичного огляду до 05 червня 2025 року на нього не поширювався. Також позивач вказує, що адміністративне стягнення накладено після спливу встановленого законом строку притягнення до адміністративної відповідальності, а вина у вчиненні адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджена. На цих підставах просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 06.02.2026 було відкрито провадження у вказаній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, до участі у справі в якості другого відповідача залучено: ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.31-33).

23.04.2026 до суду надійшло клопотання від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 про виключення з числа відповідачів у справі (а.с.51-54).

28.04.2026 до суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив від представника ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.60-61). У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що оскаржувана постанова є законною та прийнята в межах наданих повноважень і з дотриманням вимог законодавства.

Зазначав, що позивач, будучи військовозобов`язаним, якого раніше було визнано обмежено придатним до військової служби, всупереч вимогам пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3621-IX не пройшов до 05 червня 2025 року повторний медичний огляд для визначення придатності до військової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідач вказував, що 13 листопада 2025 року позивач через застосунок «Резерв+» подав заяву про неоспорення допущеного порушення та згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності, у зв`язку з чим 14 листопада 2025 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. На підтвердження правомірності своїх дій відповідач посилався на відомості ІКС «Оберіг», протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи.

Крім того, зазначав, що у зв`язку з несплатою штрафу у добровільному порядку постанова була направлена до органу державної виконавчої служби для примусового виконання. Також просив відмовити у стягненні судових витрат, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_7 є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_8 та не має статусу юридичної особи, самостійного балансу і рахунків в органах Казначейства. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Одночасно подано заяву про розгляд справи за відсутності представника ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.78-79).

Ухвалою суду від 11 травня 2026 року витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_4 : копію протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесена постанови №R199321 від 14 листопада 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП; протокол накладення кваліфікованого електронного підпису 11:40:50 13:11:2025 до заяви ОСОБА_1 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ; відеозапис відео фіксації, які здійснювалась під час складання адмінпротокола щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП, на підставі якого винесена оскаржувана постанова R199321 від 14 листопада 2025 року про справі про адміністративне правопорушення (а.с.87-89).

Протокольними ухвалами суду від 11.05.2026 а клопотанням представника позивача замінено відповідача – начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_9 , клопотання відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_10 про виключення з числа учасників справи - залишено без задоволення (а.с.83-86).

У судовому засіданні представник позивача Стащук В.А. позов підтримав з наведених у позовній заяві підстав, вважає, що викладені у відзиві заперечення відповідачем не доведені, ухвала суду про витребування доказів не виконана, а тому є підстави для задоволення позову.

Представники відповідачів у судове засідання потворно не з`явилися, повідомлені належним чином. Витребувані судом докази надані не були.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 

В силу вимог ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановлено, що 14 листопада 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено Постанову №R199321 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаною постановою на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. (а.с.23, 67).

За змістом оскаржуваної постанови зазначено, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів встановлено що ОСОБА_1 за рішенням ВЛК від 03.11.2023 року був визнаний непридатний в мирний час, обмежено придатний воєнний час, не є особою, визнаною встановленому порядку особою з інвалідністю, та має вік понад 25 років, станом на 14.11.2025 року є обмежено придатним до військової служби та відповідно у строк до 5 червня 2025 року не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення його придатності до військової служби. 

З огляду на викладене суб`єктом владних повноважень зроблено висновок, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2 Р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 року №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (в редакції Закону №4235- ІХ від 12.02.2025 року), а саме: у строк до 5 червня 2025 року не пройшов повторний медичний огляд, чим допустив порушення законодавства про оборону мобілізаційну підготовку та мобілізацію 

Зі змісту постанови також вбачається, що підставою для її винесення стали матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , у тому числі зазначено про надходження 13.11.2025 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста заяви, в якій особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.

Так, до відзиву ІНФОРМАЦІЯ_4 була долучена заява, складена від імені ОСОБА_1 із вказівкою про дату та час накладення кваліфікованого електронного підпису: 11:40:50 13.11.2025.

Проте, ані протоколу накладення кваліфікованого електронного підпису, ані будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт надходження такої заяви, у тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, до відзиву, а також на виконання ухвали суду відповідачем надано не було.

Крім того, суд звертає увагу, що за змістом поданого відзиву вбачається, що обставини, викладені у постанові, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення № R199321 від 14.11.2025 року та долученими до нього витягом з ІКС «Оберіг», а також, що позивач, як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, від надання пояснень до протоколу відмовився, про що проставлено відповідну відмітку у протоколі та було ним зазначено під відеофіксацію, яка здійснювалась під час складання адмінпротоколу.

Проте, ані до відзиву, ані на виконання ухвали суду копію протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесена постанови №R199321 від 14 листопада 2025 року, а також відеозапис відеофіксації, які здійснювалась під час його складання, відповідачем суду надано не було.

Дані про вручення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , надіслання її засобами поштового зв`язку, надані суду відповідачем матеріали не містять.

Разом із цим наявна інформація про направлення постанови R199321 від 14.11.2025 до ДВС 05.01.2026 (а.с.71).

Згідно із мобільного застосунку «Резер +» встановлено, що: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , має відстрочку до завершення мобілізації на підставі п.11. ч.1 ст.23 (має дружину з числа осіб з інвалідністю II групи); придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони; дата ВЛК – 19.11.2025; дані уточнено вчасно; дата уточнення даних – 13.08.2025 (а.с.19).

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210- КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч. 1 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст.210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 11 ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває до цього часу.

Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

Відповідно до ч п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 року №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (в редакції Закону №4235- ІХ від 12.02.2025 року), установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет.

З огляду на вищенаведені вимоги чинного законодавства наявність у ОСОБА_1 відстрочки за п.11 ч. 1 ст. 23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» сама по собі не звільняла його від обов`язку пройти повторний ВЛК до 05.06.2025, оскільки він сам не належав до осіб, визнаних в установленому порядку особою з інвалідністю.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови та для закриття справи про адміністративне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі одержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Встановлено, що відповідачем не було дотримано порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Суд частково погоджується з доводами позивача щодо порушення відповідачем строку накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до частини дев`ятої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 цього Кодексу, вчинені в особливий період, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше одного року з дня їх вчинення.

Водночас положення зазначеної норми пов`язують початок перебігу строку саме з днем виявлення правопорушення, а не з днем спливу встановленого законом строку для виконання відповідного обов`язку.

Посилання позивача на те, що перебіг строку накладення адміністративного стягнення розпочався 06.06.2025, є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме цього дня уповноваженими посадовими особами було встановлено факт невиконання позивачем обов`язку пройти повторний медичний огляд.

Натомість із матеріалів справи вбачається, що 13.08.2025 позивач особисто звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення військово-облікових даних (а.с.70). Саме під час такого звернення відповідач отримав можливість перевірити військово-облікові документи позивача, встановити факт непроходження ним повторного військово-лікарського огляду у визначений законом строк (до 05.06.2025 включно) та, відповідно, виявити ознаки адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з моменту звернення позивача для уточнення облікових даних, відповідачу стало відомо або повинно було стати відомо про наявність ознак інкримінованого правопорушення, а відтак саме з цієї дати підлягає обчисленню передбачений частиною дев`ятою статті 38 КУпАП тримісячний строк накладення адміністративного стягнення. У зв`язку з цим строк накладення адміністративного стягненя сплинув 13.11.2025.

Оскільки оскаржувану постанову винесено 14.11.2025, тобто після спливу тримісячного строку, встановленого частиною дев`ятою статті 38 КУпАП, суд дійшов висновку, що на момент її винесення відповідач утратив повноваження на застосування до позивача адміністративного стягнення.

Пунктом 7 ст. 247 КУпАП, передбачено обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, а саме: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Крім того, відповідачем не доведено, що було дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 6,7 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.

У випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Належних і допустимих доказів того, що у відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_4 були підстави для винесення постанови без виклику та без складання протоколу про адміністративне правопорушення суду не надано.

Крім того, відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, визначеному ст.277-1 КУпАП, а також роз`яснення йму прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідно до ст.269 КУпАП.

Суд звертає увагу, що витребувані судом матеріали справи про адміністративне правопорушення, у тому числі протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис, якщо такий здійснювався, суду не надано, причини їх неподання, суду не повідомлено.

Відповідно до вимог ч.9 ст.80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано доводи позивача про його неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами ч.3 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведені вимоги ст.ст. 247, 288, 293 КУпАП, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 9, ч. 3 ст. 286 КАС України, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід закрити.

Враховуючи вимоги ст.ст.121,122 КАС України, слід поновити позивачу строк звернення з адміністративним позовом до суду, який пропущений з поважних причин, у зв`язку з тим, що копія постанови день розгляду справи позивачу йому не вручалася та була отримана 28.01.2026. 

В силу вимог ст.139 КАС України понесені позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового сплати судового збору підлягають відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 74-77, 122, 123, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати поважної причину пропуску на звернення з адміністративним позовом та поновити ОСОБА_1 строк на звернення з адміністративним позовом до суду.

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 №R199321 від 14 листопада 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 17000 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 665 гривень 60 копійок (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду, або через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня підписання (проголошення) судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, та у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 07.06.2026.

Суддя І.В. Муранова-Лесів