Справа №345/4060/26 
Провадження № 2/345/2854/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.09.2026 року м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Онушканича В.В.
з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем одружились 09.06.2009 року. Від спільного проживання у шлюбі в них народилося троє дітей: син ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач зазначає, що їхня з відповідачкою сім`я розпалася. Проживши в шлюбі більше 17 років, сторони не змогли створити міцної сім`ї. Сімейне життя між ними поступово погіршувалося. Причиною розпаду їхньої сім`ї є те, що сторони не зійшлися поглядами на життя, в них різні характери, між ними часто виникали непорозуміння. Сторони зрозуміли, що стали чужими людьми, втратили всякі почуття поваги та любові один до одного, тобто перестали бути однією сім`єю.
Окрім того відповідачка самостійно залишила сім`ю та виїхала в одну із країн Західної Європи, де створила нову сім`ю та проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком. Вже напротязі більше двох років сторони жодних сімейних та подружніх відносин не підтримують, тобто вони стали чужими людьми. Шлюб носить виключно формальний характер, подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливі, а також суперечать інтересам позивача. 
Позивач зазначає, що їхні діти з моменту народження проживають разом із ним та залишаться надалі проживати разом із ним. Тому позивач змушений звернутися до суду, просить шлюб розірвати, а також залишити надалі проживати разом із ним їхню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує та просить суд його задоволити.
Відповідачка подала до суду заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Також не заперечує щодо того, щоб їхні спільні діти (син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які фактично проживають із відповідачем, надалі залишилися проживати разом із ним. Розгляд справи просить провести без її участі.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що сторони 09.06.2009 року зареєстрували шлюб у виконкомі Негівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис №1 (а.с.7).
Від спільного проживання у сторін народилося троє дітей: син ОСОБА_7 – ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), дочка ОСОБА_8 – ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10), дочка ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).
Згідно із ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. 
Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім`ї, що призвело до того, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. 
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). 
Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). 
Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). 
Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, покладення судом обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення не відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 Сімейного кодексу України і суперечить його інтересам.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
Щодо вимог про залишення проживати разом із позивачем дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до ч. 1,2 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Вимогу позовної заяви про залишення дочки ОСОБА_5 на проживання з батьком вважаю передчасною та необґрунтованою. На даний час між сторонами триває процес врегулювання сімейних відносин. Вирішення питання проживання дітей вимагає залучення Органу опіки та піклування, складання актів обстеження умов проживання та детального вивчення інтересів дітей, що не є предметом спрощеного розгляду справи про розірвання шлюбу. 
Також Сімейним кодексом України не передбачено залишення проживання дитини з одним із подружжя при розірванні шлюбу. Про таку можливість зазначив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, вказавши, що «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу». Крім того, вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд може, але не повинен, оскільки Сімейним кодексом України такий обов`язок не встановлений. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з окремим позовом про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, де будуть детально досліджені всі обставини. 
Верховний Суд у Постанові від 15.01.2025 року у справі № 755/15383/23, зазначив, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21(провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво21)). 
Виходячи з обставин даної справи, суд вважає, що вимога щодо залишення на проживання дочки ОСОБА_5 з батьком заявлена передчасно, оскільки спір з цього приводу між сторонами на даний час відсутній. А тому в цій частині позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України,
у х в а л и в:
Позов задоволити частково.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 09.06.2009 року у виконкомі Негівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис №1– розірвати. 
Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити « ОСОБА_1 ».
В задоволенні вимоги про залишення дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживати разом із позивачем – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 16.09.2026 року.

Суддя         Володимир ОНУШКАНИЧ